Справа № 0240/3313/18-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 листопада 2019 р. Справа № 0240/3313/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною відмови, зобов`язати повторно розглянути клопотання

УСТАНОВИВ

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача викладену у формі листа від 17.04.2018 № 2918/0-1790/0/95-18 «Щодо розгляду клопотання» у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 . із урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні та прийняти рішення з урахуванням вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та п. 8 Положення про Головне Управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.06.2016 № 333 у виді наказу, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, резервного фонду, орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер: :03:001:0289 з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, додавши до клопотання необхідні документи.

Листом від 17.04.2018 за № 2918/0-1790/0/95-18 "Щодо розгляду клопотання" відповідач відмовив у наданні позивачу дозволу. Відмову мотивовано тим, що земельна ділянка на яку позивач бажає отримати дозвіл не є вільною. Також відповідач вказав, що рішенням 10 сесії 23 скликання Бирлівської сільської ради від 17.03.2000 земельна ділянка була роздана громадянам, працівникам соціальної сфери.

Не погоджуючись із відмовою викладеною листом від 17.04.2018 за № 2918/0-1790/0/95-18, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Обґрунтовуючи протиправність отриманої відмови позивач зазначив, що за результатом розгляду клопотання відповідач повинен був прийняти рішення у формі наказу, а не оформляти відмову листом, оскільки лист не є документом організаційно - розпорядчого характеру. Крім цього, на думку позивача, бажана для нього земельна ділянка на момент розгляду його клопотання була вільною, а тому вказані відповідачем підстави для відмови не ґрунтуються на нормах Земельного кодексу України.

Ухвалою від 26.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

12.10.2018 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю (а.с. 24-29). Мотивуючи незгоду із позовними вимогами, відповідач зіслався на те, що земельна ділянка на яку претендує позивач не є вільною. Щодо оформлення оскаржуваної відмови, то відповідач зазначив, що норми Земельного кодексу України не містять чітких вимог про обов`язок прийняття рішення у формі наказу за результатом розгляду клопотання. Також відповідач звернув увагу на недопустимість задоволення позову в частині його зобов`язання прийняти чітко визначене рішення, оскільки за таких умов матиме місце втручання у дискреційні повноваження органу державної влади.

18.10.2018 надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

18.10.2018 надійшли заяви представників позивача та відповідача про проведення підготовчого судового засідання без їх участі які враховані судом.

05.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 46-53). У прохальній частині зазначеної заяви по суті справи позивач просив відхилити доводи викладені у відзиві та задовольнити позов повністю. Обґрунтовуючи відповідь на відзив позивач використав аргументи наведені у позові.

14.11.2018 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 54-56). У прохальній частині заперечення відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

21.11.2018 судом відкладено підготовче судове засідання у справі на 06.12.2018.

06.12.2018 судом постановлено ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 08.01.2019.

Ухвалою від 08.01.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 30.01.2019.

30.01.2019 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 04.03.2019.

04.03.2019 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 25.03.2019.

Ухвалою від 25.03.2019 провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку із неналежністю розгляду справи у порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з цією ухвалою, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

17.09.2019 матеріали адміністративної справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 КАС України, визначено суддю - доповідача по справі - Богоноса Михайла Богдановича .

Ухвалою від 23.09.2019 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 22.10.2019.

Цією ж ухвалою зобов`язано учасників справи надати у строк до 15.10.2019 письмові пояснення щодо реєстрації речового права третіх осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на земельну ділянку, щодо якої позивачем подано клопотання про отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства державної форми власності орієнтовною площею 2,0 га.

15.10.2019 та 18.10.2019 на адресу суду від ОСОБА_4 надійшли пояснення на виконання ухвали від 23.09.2019. У поясненнях ОСОБА_4 зазначає, що на сьогодні є неможливим зареєструвати речове право у державного реєстратора щодо спірної земельної ділянки, оскільки за договором виконання робіт від 10.07.2019 № 534 укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виконуються роботи по виготовленню технічної частини (проекту) з присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.05.2019 № 2-6927/15-19-СГ, з терміном дії до 10.01.2020.

21.10.2019 та 24.10.2019 на адресу суду від ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 просить врахувати надані пояснення у відзиві та перенести судове засідання на іншу дату за станом здоров`я, оскільки бажає прийняти участь у справі особисто. На підтвердження стану хвороби до заяви додано довідку від 21.10.2019 № 746.

Ухвалою від 22.10.2019 заяву ОСОБА_4 задоволено та відкладено розгляд справи на 19.11.2019 о 12:30 год.

18.11.2019 на адресу суду від ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи. Заява мотивована тим, що технічна частина проекту землеустрою на спірну земельну ділянку виготовлена та перебуває на стадії реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з терміном виконання 16.12.2019.

Також ОСОБА_4 зазначив, що не може прибути у судове засідання у зв`язку із хворобою та просив перенести розгляд справи на іншу дату, оскільки бажає прийняти участь у справі особисто. На підтвердження хвороби до заяви додано довідку від 18.11.2019 № 1642.

Розглянувши клопотання ОСОБА_4 суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки згідно п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_4 належним чином повідомлений про судове засідання, а його неявка у судове засідання є повторною, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи без його участі.

19.11.2019 на адресу суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Заява мотивована тим, що один із представників Головного управління Держгеокадасту у Вінницькій області перебуває у щорічній основній відпустці. Інший представник не може прибути у судове засідання, оскільки приймає участь в судовому засіданні у 7ААС по справі № 120/1629/19. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано наказ від 04.11.2019 № 1137-вд «Про відпустку» та повістка від 29.10.2019.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача, враховуючи, що в силу п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При розгляді клопотання суд бере до уваги, що відповідач у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку повідомлений про судове засідання призначене на 19.11.2019. Причини неявки представника відповідача у судове засідання не можуть вважатися поважними, оскільки при визначенні дати та часу судового засідання суд враховував думку представника відповідача, що був присутнім у судовому засіданні 22.10.2019. Крім цього, відповідач - суб`єкт владних повноважень та юридична особа публічного права з метою виконання процесуального обов`язку доведення правомірності оскаржуваних у справі дій, не обмежений у можливості представництва своїх інтересів як іншими представниками на підставі довіреності так і у спосіб представництва власних інтересів керівником чи іншою уповноваженою особою (самопредставництво юридичної особи).

Відтак, причини неявки представника відповідача у судове засідання 19.11.2019 не є поважними, що дає суду повноваження розглянути справу за відсутності такого учасника справи.

19.11.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує повністю.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Тому, враховуючи зазначені обставини та керуючись нормою ч. 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши наведені сторонами аргументи та надані докази, суд встановив наступне.

23.02.2018 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів (а.с.13).

Листом відповідача від 17.04.2018 за № 2918/0-1790/0/95-18 "Щодо розгляду клопотання" відмовлено в наданні позивачу дозволу. Відмова мотивована тим, що земельна ділянка кадастровий номер: :03:001:0289 на яку позивач бажає отримати дозвіл, знаходиться у користуванні трьох громадян оскільки на підставі рішенням 10 сесії 23 скликання Бирлівської сільської ради від 17.03.2000, була роздана громадянам, працівникам соціальної сфери (а.с.15).

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 18 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у ч. 1 ст. 19 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, відповідно до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 23.02.2018 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів

При цьому до клопотання додано копія паспорту та документа про присвоєння ідентифікаційного номера і викопіювання з кадастрової карти, в якій зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.31-32).

Листом від 17.04.2018 за № 2918/0-1790/0/95-18 "Щодо розгляду клопотання" відмовлено в наданні позивачу дозволу. Відмова мотивована тим, що земельна ділянка кадастровий номер: :03:001:0289 на яку позивач бажає отримати дозвіл, знаходиться у користуванні трьох громадян, на підставі рішенням 10 сесії 23 скликання Бирлівської сільської ради від 17.03.2000, оскільки була роздана громадянам, працівникам соціальної сфери (а.с.33).

Також, в матеріалах справи наявний лист відділу Бершадського району Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.04.2018 № 2916/0-0.27-421/134-18, в якому зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер: :03:001:0289 була роздана громадянам, працівникам соціальної сфери рішенням 10 сесії 23 скликання Бирлівської сільської ради від 17.03.2000 та знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.34).

Зокрема, із витягу до вказаного рішення Бирлівської сільської ради, земельна ділянка стосовно якої звернувся позивач, надана громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.36-38).

При первинному розгляді справи, суд ухвалою від 25.03.2018 закрив провадження у справі, дійшовши до висновку, що спір, з метою вирішення якого позивач звернувся до суду, виник у зв`язку із встановлення права власності.

Тобто, адміністративний позов спрямований на захист прав у сфері цивільно - правових, а не публічно - правових відносинах, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Скасовуючи ухвалу про закриття провадження у справі № 0240/3313/18-а, апеляційний суд зазначив про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність спору про право цивільне між сторонами, оскільки судом не встановлено та не доведено доказами факту виникнення та реєстрації речового права у третіх осіб на земельну ділянку, відносно якої позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Відповідно до статті 81 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом ч. 1-3, 5 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, у своїй відмові відповідач посилається на рішення 10 сесії 23 скликання Бирлівської сільської ради від 17.03.2000, згідно якого, земельна ділянка за кадастровим номером: :03:001:0289 надана громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В матеріалах справи міститься рішення 10 сесії 23 скликання Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 17.03.2000 про виділення земельних ділянок площею 0,50 га в тимчасове користування працівникам соціальної сфери (а.с.77, 79, 81).

Згідно архівного витягу Бершадської районної державної адміністрації від 19.11.2018 № 768, № 769, № 770, на підставі рішення 10 сесії 23 скликання від 17.03.2000, громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 виділено по 0,50 га земель з резервного фонду сільської ради для сільськогосподарського використання (а.с.78, 80, 82).

Відповідно до ст. 125, 126 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Однак, враховуючи наведені норми права, слід зазначити, що учасниками справи не надано доказів, які б підтверджували реєстрацію речового права у вказаних громадян на земельну ділянку, відносно якої позивач звернувся з клопотанням про отримання дозволу.

Більше того, суд зазначає, що третьою особою ОСОБА_4 надано довідку від 11.10.2019 № 28, в якій зазначено, що на підставі договору від 10.07.2019 № 534 який укладено між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виконуються роботи по виготовленню технічної частини (проекту) з присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.05.2019 № 2-6927/15-19-СГ, з терміном дії до 10.01.2020 і знаходиться в стадії розроблення (а.с.237). Тому, є необґрунтованими аргументи відповідача про те, що бажана для позивача земельна ділянка не є вільною та перебуває у користуванні третіх осіб, оскільки на підставі досліджених доказів суд встановив, що в третіх осіб речове право на земельні ділянки не виникло.

Зокрема ОСОБА_4 лише замовлено проект землеустрою з метою отримання у власність земельної ділянки і такий проект перебуває на стадії виготовлення. Відтак, у третіх осіб виникло право на виготовлення документації із землеустрою, але не речове право на земельну ділянку, щодо якої позивачем подано клопотання.

До того ж суд враховує те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ще не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є першою стадією процесу отримання права власності на земельну ділянку. Отримання дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16.

Таким чином відповідач не довів суду правомірності мотивів відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки у власність.

Окрім цього, суд погоджується із аргументами позивача про те, що відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відповідач діяв не у спосіб, що встановлений законом.

Так, надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою є одним з обов`язкових етапів у процедурі безоплатного набуття у власність громадянами земельних ділянок державної або комунальної власності.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у місячний строк розглядає клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, при вирішенні питання про надання або відмову у наданні вказаного дозволу відповідач здійснює владно-управлінські функції на підставі закону та від імені держави вирішує питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування громадянам.

Тобто відповідне рішення є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається органом державної влади в процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України та спрямований на їх реалізацію.

Відтак за своєю юридичною природою рішення про надання або відмову у наданні дозволу, що приймається відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, має відповідати формі розпорядчого документа.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 Типової інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів передбачено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру має видаватися відповідний наказ. Водночас листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Відтак рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим правовим актом індивідуальної дії у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 14.08.2019 у справі № 480/4298/18, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18, від 06.06.2019 у справі № 812/922/16, від 10.10.2019 у справі № 814/1959/17.

Такої ж позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, про що свідчать висновки, наведені у постанові від 28.11.2018 під час розгляду справи № 820/4219/17.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, в силу якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, в силу вимог ч. 5 ст. 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою відповідач повинен прийняти відповідне управлінське рішення у формі наказу. Натомість, як встановлено у цій справі, результат розгляду клопотання позивача відповідач оформив Листом від 17.04.2018 за № 2918/0-1790/0/95-18 "Щодо розгляду клопотання", що є недопустимим.

Допущене порушення, з поміж іншого, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову в частині визнання протиправними дій щодо відмову відповідача вчинених у формі листа від 17.04.2018 № 2918/0-1790/0/95-18 «Щодо розгляду клопотання» у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки та прийняти рішення про надання такого дозволу, то суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення із наступних мотивів.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято відповідного рішення по суті клопотання позивача від 23.02.2018.

За таких обставин, суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень, розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та зроблених судом висновків.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову у частині зобов`язання відповідача прийняти чітко визначене у прохальній частині позову рішення, суд враховує ще й те, що третіми особами (зокрема ОСОБА_4 ) надано довідку від 11.10.2019 № 28, в якій зазначено, що на підставі договору від 10.07.2019 № 534 який укладено між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виконуються роботи по виготовленню технічної частини (проекту) з присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Тому, при виконанні рішення суду у цій справі, на бажану для позивача земельну ділянка можуть виникнути права у третіх осіб, що виключатиме підстави для надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою позивачу без згоди таких осіб.

Отже, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки слід відмовити.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані третьою особою, суд доходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у розмірі 704,80 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 469,87 грн. тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у формі листа від 17.04.2018 № 2918/0-1790/0/95-18, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту) .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту), із урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 469,87 грн. (чотириста шістдесят дев`ять гривень вісімдесят сім копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (АДРЕСА_3)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 (АДРЕСА_3)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович Богданович