Справа № 819/1617/16
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа №819/1617/16

адміністративне провадження №К/9901/44854/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 819/1617/16

за позовом Комунального підприємства (далі - КП) «Тернопільводоканал» до Відділу Держгеокадастру у м. Тернополі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - Відділ Держгеокадастру), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Тернопільське державне науково-технічне підприємство «Промінь», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області (далі - Регіональне відділення ФДМУ), про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою КП «Тернопільводоканал»

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2017, ухвалену у складі головуючого судді Осташа А.В. та

ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Кушнерика М.П., суддів Мікули О.І., Качмара В.Я., -

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 13.12.2016 КП «Тернопільводоканал» звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною відмову Відділу Держгеокадастру у видачі довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса;

зобов`язати Відділ Держгеокадастру видати довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

визнати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль вул. Л. Курбаса погодженим Відділом Держгеокадастру.

Позов КП «Тернопільводоканал» обґрунтувало тим, що рішення відповідача про відмову в погодженні проекту землеустрою та у видачі довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями вважає безпідставним, необґрунтованим, оскільки у ньому не вказано жодного безпосередньо посилання на норми чинного законодавства. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції розроблений відповідно до вимог законодавства. Приміщення каналізаційної насосної станції №2 передано в комунальну власність і таким чином вирішено питання щодо об`єктів державної власності, які були розміщенні на земельній ділянці по вул. Л. Курбаса у м. Тернополі відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, вважає, що єдиним способом захисту його порушених прав є прийняття судом постанови про визнання проекту землеустрою погодженим.

2. Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 20.03.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017, частково задовольнив позовні вимоги:

визнав протиправним та скасував рішення Відділу Держгеокадастру про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення у власність КП «Тернопільводоканал» земельної ділянки для обслуговування каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса , яка викладена в листі від 17.11.2016 №19-1919-99.5-897/2-16;

зобов`язав Відділ Держгеокадастру повторно, у відповідності до вимог діючого земельного законодавства, вирішити питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність КП «Тернопільводоканал» земельної ділянки для обслуговування каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса;

в задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

3. 19.07.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга КП «Тернопільводоканал», в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою м. Тернопіль вул. Л. Курбаса погодженим Відділом Держгеокадастру, ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позовних вимог.

4. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30.08.2017 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

5. 13.09.2017 до суду касаційної інстанції надійшли заперечення Регіонального відділення ФДМУ на вказану касаційну скаргу, в яких третя особа просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

7. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. У справі, яка розглядається суди встановили, що Тернопільською міською радою (далі - Тернопільська міськрада) рішенням від 27.12.2012 №6/п28/5 погоджено прийняття в комунальну власність від Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, що перебуває в господарському віданні Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» з наступною передачею на баланс управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради.

Рішенням Тернопільської міськради від 23.01.2013 №86 затверджено акт прийняття-передачі каналізаційної насосної станції у комунальну власність м. Тернополя.

Тернопільське державне науково-технічне підприємство «Промінь» 28.01.2013 відмовилося від права користування та надало згоду на вилучення земельної ділянки, що знаходиться на території Тернопільської міської ради за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, яка перебуває на балансі Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь».

Державний концерн «Укроборонпром» 05.02.2013 у листі на підставі звернення Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» дав згоду на вилучення земельної ділянки з користування Тернопільського науково-технічного підприємства «Промінь» площею 1340 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль Текстильна, 28, за умови вирішення підприємством, спільно з органом управління, питань щодо об`єктів державної власності, які розміщені на земельній ділянці відповідно до норм чинного законодавства України.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міськради від 06.02.2013 №151 зобов`язано управління обліку та контролю за використанням комунального майна безоплатно передати на баланс в поповнення статутного капіталу КП «Тернопільводоканал» майно каналізаційно-насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль вул. Текстильна, 28 .

Тернопільська міськрада рішенням від 27.02.2015 №6/57/124 надала КП «Тернопільводоканал» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,142 га за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМП Геодезія» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 по вул . Л . Курбаса у м. Тернополі.

КП «Тернопільводоканал» 30.08.2016 звернувся із заявою до Відділу Держгеокадастру про видачу довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою м . Тернопіль, вул. Л. Курбаса.

Листом від 12.09.2016 №34-1908-99.5-1847/0/34-16 Відділ Держгеокадастру надав відповідь про те, що рекомендує звернутися до ліцензійного розробника з метою приведення матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до вимог чинного законодавства України у сфері земельних відносин та просить долучити підтверджуючі документи щодо вирішення умов надання згоди на вилучення земельної ділянки Державним концерном «Укроборонпром» за адресою: м. Тернопіль вул. Текстильна, 28 та доповнити проект землеустрою правовстановлюючими документами.

КП «Тернопільводоканал» 12.10.2016 вдруге звернулося до відділу Держгеокадастру із заявою та необхідними доданими документами про видачу довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса.

Відділ Держгеокадастру рішенням, викладеним в листі від 17.11.2016 №19-1919-99.5-897/2-16, відмовив в погодженні проекту землеустрою щодо відведення у власність КП «Тернопільводоканал» земельної ділянки для обслуговування каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса.

Також суди встановили, що Фонд державного майна України листом від 17.02.2017 повідомив, що в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності закрито запис щодо державного майна - кананалізаційної насосної станції №2 за місцезнаходженням: м. Тернопіль вул. Текстильна, 28, яке перебувало на балансі Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» відповідно до виконаного прийнятого управлінського рішення про передачу майна у комунальну власність.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відмова відповідача від 17.11.2016 не містить обґрунтованих причин відмови у погодженні проекту землеустрою, які передбачені статтею 186-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки не має жодних посилань на вимоги чинного законодавства, а твердження відповідача про те, що перехід з державної у комунальну власність будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці не відбувся, базується на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних щодо видачі довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, суд першої інстанції виходив із того, що порядок, за яким видавались довідки за формою 6-зем, втратив чинність 01.01.2016.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача визнати погодженим проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль вул. Л. Курбаса , то суди попередніх інстанцій виходили із того, що вони не можуть підміняти орган до компетенції якого належить вирішення питання погодження зазначеного проекту землеустрою, тому правильним способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Відділу Держгеокадастру повторно, у відповідності до вимог діючого земельного законодавства, вирішити питання про погодження КП «Тернопільводоканал» такого проекту землеустрою.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

11. Касаційна скарга КП «Тернопільводоканал» обґрунтована, зокрема тим, що застосування запропонованих КАС України способів захисту, в тому числі шляхом зобов`язання територіального органу Держгеокадастру, який відмовив у погодженні проекту землеустрою, не забезпечить захисту порушених прав, свобод чи інтересів КП «Тернопільводоканал».

12. У запереченнях на касаційну скаргу Регіональне відділення ФДМУ вказує на те, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, оскільки такі дії виходять за межі повноважень наданих суду. Ліквідація відповідача не є підставою для невиконання судового рішення.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

14. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. За загальним правилом у комунальній власності перебувають земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (пункт «б» частини другої статті 83 ЗК України).

16. Згідно із частиною четвертою статті 123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

17. Частиною першою статті 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

18. Відповідно до частини четвертої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

19. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 ЗК України).

20. Підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначені у частині шостій цієї ж статті. А саме, підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

21. При цьому, відповідно до частини сьомої статті 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

22. Поряд з цим, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження (частина восьма статті 186-1 ЗК України).

23. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що, що уповноважений орган зобов`язаний в десятиденний термін з дня надходження проекту землеустрою погодити або відмовити в його погодженні, оформивши відповідно згоду або відмову письмовим мотивованим висновком з вичерпним переліком недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

24. У справі, яка розглядається, підставами для відмови в погодженні проекту землеустрою слугувало те, що в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності обліковується нерухоме державне майно за місцезнаходженням: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, яке перебуває на балансі Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь». Вказане майно знаходиться на земельній ділянці, яка відводиться КП «Тернопільводоканал».

25. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що такі мотиви відмови не можуть бути визнані правомірними, оскільки судами достеменно встановлено, що відбувся перехід з держаної власності у комунальну власність будівлі каналізаційної насосної станції №2 за адресою м. Тернопіль вул. Л. Курбаса .

26. До того, ж відмова відповідача у погодженні позивачу проекту землеустрою, оформлена листом від 17.11.2016 № 19-19-99.5-897/2-16 не містить обґрунтованих причин відмови у погодженні проекту землеустрою, які передбачені 186-1 ЗК України, оскільки не має жодних посилань на вимоги чинного законодавства та твердження відповідача про те, що перехід з державної у комунальну власність будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці не відбувся базується на припущеннях.

27. За таких обставин, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відмова відповідача у погодженні проекту землеустрою є протиправною.

28. З приводу посилань позивача на неправомірність рішень судів попередніх інстанцій в частині зобов`язання відповідача повторно, у відповідності до вимог діючого земельного законодавства, вирішити питання про погодження проекту землеустрою, Верховний Суд зазначає наступне.

29. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

30. З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

31. У справі, що розглядається повноваження щодо погодження проекту землеустрою чи щодо відмови у його погоджені регламентовано положеннями ЗК України.

32. Тобто, умови, за яких орган відмовляє у погодженні проекту землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - погодити або відмовити у такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

33. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

34. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

35. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

36. Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18.

40. Щодо ефективності обраного судом першої інстанції способу захисту, колегія суддів зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

41. В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи відповідає проект землеустрою усім визначеним законом умовам.

42. Наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності бездіяльності стосувалася лише тих мотивів, які наведено у листі відповідача від 17.11.2016. Однак суди не досліджували, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано розробником усі інші умови проекту землеустрою для його погодження. За таких обставин у суду не було підстав для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

43. Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що хоч і повноваження відповідача (на час виникнення спірних відносин) щодо погодження проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно вирішити питання про погодження проекту земелеустрою щодо відведення у власність КП «Тернопільводоканал» земельної ділянки для обслуговування каналізаційної насосної станції №2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Курбаса.

44. Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути проект землеустрою з метою його погодження.

45. Щодо доводів позивача про те, що відповідач на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції знаходився на стадії ліквідації (згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 10.11.2016) і не мав повноважень щодо погодження проектів землеустрою, а такі повноваження були передані окремим працівникам обласних органів Держгеокадастру, які визначаються для погодження кожного окремого проекту землеустрою за випадковим принципом, то колегія суддів не приймає до уваги зазначене твердження, оскільки цим фактично сторона намагається визначити процедуру виконання рішення суду.

47. При цьому реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, розпочате з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 581, передбачає правонаступництво.

48. Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

49. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

50. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

51. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356 КАС України, Верховний Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал» залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 у справі № 819/1617/16 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

Т.Г. Стрелець

Л.В. Тацій,

Судді Верховного Суду