Справа № 300/1318/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9197/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Марцинковської О.М.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання відмови у призначенні пенсії протиправною, зобов`язання призначити пенсію за віком (суддя суду І інстанції: Гундяк В.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 19.07.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 19.07.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

15.06.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Галицького об`єднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Івано-Франківської обл. щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням нового показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки, що складає 6188 грн. 89 коп.; зобов`язати пенсійний орган призначити з 12.04.2019р. йому пенсію за віком з більш раннього віку, передбачену ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016-2018 роки, що складає 6188 грн. 89 коп.; понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання адміністративного позову стягнути з відповідача (а.с.5-9).

Ухвалою суду від 17.07.2019р. замінено відповідача Галицьке ОУ ПФ України Івано-Франківської обл. на його правонаступника - Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. (а.с.30-31).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.32-35).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.41-45).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що 12.04.2019р. він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосуванням нового показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в національній економіці України, по документах, які знаходяться в пенсійній справі, а також додатково набутий страховий стаж та заробіток по даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб.

08.05.2019р. відповідач своїм листом № 2288/0.3 безпідставно відмовив у задоволенні його заяви.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років та наявності страхового стажу не менше п`ятнадцяти років.

Норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачають такий вид пенсії як пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Враховуючи, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачена пенсія за віком на пільгових умовах, апелянт вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до вищезазначеного Закону протиправними, оскільки в даному випадку має місце призначення пенсії за іншим законом та з відмінними умовами.

Таким чином, в апелянта є право на призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням усередненого показника заробітної плати в середньому на одну застраховано особу в Україні за 2016-2018 року в розмірі 6188 грн. 89 коп.

Відповідачем ГУ ПФ в Івано-Франківській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.66-69).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Галицькому ОУ ПФ України Івано-Франківської обл. з 22.06.2006р., після 31.05.2019р. він переведений на облік до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв`язку з досягненням у 2009 році 60-річного віку, ОСОБА_1 звернувся 12.04.2019р. до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосування показника середньомісячного заробітку, який враховується для призначення пенсії у 2019 році (а.с.12).

Згідно відповіді Галицького ОУ ПФ України Івано-Франківської обл. № 2288/033 від 08.05.2019р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016-2018 роки (а.с.16).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивач отримує пенсію за віком, яка призначена у зв`язку із роботою позивача в особливих умовах.

Аналіз норм «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що ч.3 ст.45 цього Закону не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, так як дана норма регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, на інший, призначеної саме за цим Законом.

Однак, як встановлено судом, пенсію за віком було призначено позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому суд вказав на те, що пенсія призначається лише один раз довічно, і нормами чинного законодавства України не передбачено можливості повторного призначення пенсії одного і того ж виду.

Крім того, суд не прийняв до уваги покликання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 29.11.2016р. у справі № 133/476/15-а, так як сформований касаційним судом висновок стосується інших спірних правовідносин.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на повторне призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Положеннями ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФ України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, діючим законодавством передбачено лише 3 (три) види пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.10 названого Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою ст.45 вказаного Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» aбo положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами ст.ст.24, 40 цього Закону.

Згідно з ст.24 вказаного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.40 названого Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з ч.4 ст.42 цього Закону у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Тобто, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списками №№ 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. КМ України, в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший є відсутнім, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Починаючи з 27.06.2006р., позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка передбачена п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 2 «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з п.15 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, пенсію позивача обраховано відповідно до ст.ст.27 та 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи із страхового стажу та заробітку останнього із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (за 2005 рік) в розмірі 735 грн. 37 коп.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Таким чином, пенсія позивачу в 2006 році була призначена в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (вступив в дію з 01.01.2004р.), хоча право на призначення такої визначалося за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Призначена позивачу пенсія і пенсія, яку ОСОБА_1 прагне отримати, є одного виду - пенсія за віком, хоча умови призначення таких пенсій є різними.

Згідно діючого законодавства пенсія призначається лише один раз довічно, при цьому пенсіонер вправі перейти на інший вид пенсії.

Водночас, законом не передбачено можливості повторного призначення пенсії одного і того ж виду.

Таким чином, оскільки позивач вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, та яка, як і пенсія за віком, розраховується за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 названого Закону та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, є відсутніми.

Водночас, позивач 01.07.2008р., 01.10.2011р. та 01.10.2017р. користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер (а.с.16 і на звороті).

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 31.10.2019р. у справі № 316/2049/16-а, від 31.10.2019р. у справі № 334/7782/16-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Не може бути врахована під час розгляду цього спору сформована Верховним Судом України правова позиція, викладена у постанові від 29.11.2016р. в справі № 133/476/15-а, оскільки така позиція стосується інших спірних правовідносин, а саме переведення з пенсії, призначеної за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин у позивача є відсутнє право на повторне призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання протиправним рішення Галицького ОУ ПФ України Івано-Франківської обл. щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням нового показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки, що складає 6188 грн. 89 коп.; зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу з 12.04.2019р. пенсію за віком з більш раннього віку, передбачену ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016-2018 роки, що складає 6188 грн. 89 коп., а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019р. в адміністративній справі № 300/1318/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. І. Запотічний
Дата складення повного судового рішення: 20.11.2019р.