Справа № 280/4620/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Справа № 280/4620/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, увесь період навчання курсантом (слухачем) у Харківському інституті внутрішніх справ та у подальшому в Університеті внутрішніх справ з 14 серпня 1993 року по 17 липня 1996 року включно як військову службу, роботу в органах внутрішніх справ на посадах старшого оперуповноваженого відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю, старшого інспектора групи по роботі з особовим складом, слідчого та старшого слідчого з 17 липня 1996 року по 09 серпня 2005 року включно, загальною тривалістю 11 років 11 місяців 20 днів, роботу слідчим, прокурором відділу, помічником прокурора, заступником прокурора, начальником відділу та прокурором, як роботу прокурором в органах прокуратури Запорізької області з 09 серпня 2005 по 03 вересня 2019 року включно, загальною тривалістю 14 років 25 днів;

зобов`язати відповідача призначити позивачу з 03 вересня 2019 року пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

Ухвалою суду від 16.10.2019 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у вересні 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, як такому, що на день звернення має більше 24 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів більше 14 років. Разом з тим, відповідачем, на думку позивача, було безпідставно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що його вислуги недостатньо для призначення пенсії за вислугу років. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що згідно ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, слідчими, суддями. Зазначає, що Закон містить пряму норму щодо зарахування стажу на посаді помічника прокурора та слідчого до вислуги років та відокремлює його від часу роботи на посадах прокурорів. Вважає, що відсутні законні підстави для зарахування часу роботи позивача слідчим Кам`янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури як роботи на посаді прокурора. Так само відповідач вказав і на те, що робота на посадах старого оперуповноваженого відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю та старшого інспектора групи по роботі з особовим складом не може бути зарахована до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки не передбачена останньою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що 03.09.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.09.2019 №111 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (як прокурору незалежно від віку, за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2018 по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років).

При цьому, в зазначеному листі вказано, що в призначенні пенсії за віком відмовлено, в зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років не менше 24 років (наявна 21 рік 8 місяців 28 днів) та стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років (наявний 8 років 4 місяці 2 дні по 09.08.2019).

Також, відповідачем зазначено, що до вислуги років не зараховано 1 рік 5 місяців 15 днів - половину періоду з 19.08.1993 по 17.07.1996 навчання, оскільки документами не підтверджений факт навчання на денній формі (абз.7 ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»).

Крім того, до стажу роботи на посадах прокурорів не зараховані періоди роботи:

з 09.08.2005 по 22.03.2011 (5 років 7 місяців 13 днів) на посаді слідчого прокуратури, оскільки ця посада не передбачена ст.56 Закону України «Про прокуратуру» №1789;

з 20.05.2012 по 05.06.2012 (15 днів) на посаді помічника прокурора, оскільки ця посада з 20.05.2012, після внесення змін Законом України від 13.04.2012 №4652, не передбачена ст.56 Закону України «Про прокуратуру» №1789.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.16 Закону №1697, незалежність прокурора забезпечується, серед іншого належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

Згідно ч.1 ст.86 Закону №1697, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що у ОСОБА_1 відсутня необхідна вислуга років, а саме на думку Пенсійного фонду вислуга позивача на дату звернення складає 21 рік 9 місяців 28 днів, стаж роботи на посадах прокурорів 8 років 4 місяці 2 дні.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 у період:

з 14.08.1993 по 17.06.1996 проходив навчання в Харківському університеті внутрішніх справ;

з 17.08.1996 по 22.05.1997 працював на посаді оперуповноваженого відділення державної служби з боротьби з економічною злочинністю Кам`янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області;

з 22.05.1997 по 11.05.1999 - слідчий СВ Кам`янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області;

з 11.05.1999 по 12.10.1999 - старший слідчий СВ Кам`янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області;

з 12.10.199 по 23.03.2000 - старший інспектор групи по роботі з особовим складом Кам`янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області;

з 23.03.2000 по 09.08.2005 - старший слідчий СВ Кам`янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області;

з 09.08.2005 - слідчий Кам`янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури;

з 23.03.2011 - прокурор відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчих органів прокуратури слідчого управління прокуратури Запорізької області;

з 25.05.2011 - помічник Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора;

з 06.06.2012 - прокурор Кам`янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури;

з 05.05.2015 - заступник Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора;

з 15.12.2015 - прокурор Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської місцевої прокуратури/ начальник Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської місцевої прокуратури;

з 23.10.2017 - прокурор Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської місцевої прокуратури.

При цьому, з матеріалів адміністративної справи встановлено, що не весь період трудової діяльності та навчання позивача є спірним, а саме в повідомленні Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії за вислугу років зазначено, що до стажу роботи на посадах прокурорів не зараховані періоди роботи з 09.08.2005 по 22.03.2011 (5 років 7 місяців 13 днів) на посаді слідчого прокуратури та з 20.05.2012 по 05.06.2012 (15 днів) на посаді помічника прокурора. Також до вислуги років не зараховано 1 рік 5 місяців 15 днів - половину періоду навчання з 19.08.1993 по 17.07.1996.

Суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.86 Закону №1697, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Так, позивач у позовних вимогах, серед іншого, просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період навчання у Харківському інституті внутрішніх справ з 14.08.1993 по 17.07.1996 включно, як військову службу.

Відповідно до положень частини 8 статті 86 Закону №1697, право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Підпунктом 1 пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року визнано таким, що втратив чинність із набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі Закон № 1789-ХІІ), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49. частини п`ятої статті 50. частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2. статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Відтак, частина 6 статті 50-1 вказаного Закону України № 1789-ХІІ не втратила чинність, та є чинною.

Так, частиною шостою статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року визначено, щодо вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Виходячи з приписів частини 6 статті 86 Закону України №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року та частини 6 статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ до стажу роботи, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року має зараховуватися зокрема, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (в редакції чинній на час навчання) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 вищевказаного Закону визначено види військової служби, а саме; строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних, закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 1 статті 25 №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року було передбачено, що громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про створення єдиної системи військової освіти» за № 1410 від 15 грудня 1997 року затверджено перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, до якого включено вищі навчальні заклади МВС, у тому числі Університет внутрішніх справ, в якому позивач проходив навчання.

Окрім того, відповідно до частин 2 та 3 статті 18 Закону України «Про міліцію» за №565-ХІІ від 20 грудня 1990 року, в редакції яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України, особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

З огляду на вищевказані норми законодавства військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів (слухачів) є строковою військовою службою і зараховується до стажу за вислугу років.

Відповідно до копії диплому, позивач вступив до Харківського інституту внутрішніх справ (в подальшому Університет внутрішніх справ) в 1993 році та в 1996 році закінчив повний курс вказаного інституту за спеціальністю «Правознавство».

Відтак, строк навчання позивача у вищому навчальному закладі - Університет внутрішніх справ, на посаді курсанта (слухача) в період з 19.08.1993 по 17.07.1996 включно має бути повністю зарахований до стажу роботи, що дає право на вислугу років, як прирівняний до строкової військової служби.

З огляду на вищевказані норми законодавства військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів (слухачів) є строковою військовою службою і зараховується до стажу за вислугу років. Більш того, згідно із записами №1-2 в трудовій книжці Позивача серії АВ №188063, з 19 серпня 1993 року по 09 серпня 2005 року він служив в органах внутрішніх справ України безперервно 11 років 11 місяців 20 днів.

Таким чином, враховуючи положення зазначених норм матеріального права та статус Університету внутрішніх справ, період навчання позивача в ньому з 19.08.1993 по 17.07.1996 включно повинен бути зарахований позивачу до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.

В свою чергу вимога про зарахування до стажу періоду навчання з 14.08.1993 не підтверджується матеріалами справи та задоволенню не підлягає, оскільки документально підтверджується навчання з 19.08.1993.

Щодо зарахування до стажу періоду роботи з 09.08.2005 по 22.03.2011 (5 років 7 місяців 13 днів) під час перебування позивача на посаді слідчого прокуратури, суд зазначає, що зазначений період повинен бути зарахований органом Пенсійного фонду, оскільки таке застереження міститься в ч.6 ст.86 Закону №1697, а також в частині шостій статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року.

Також, суд вважає неправомірною відмову Пенсійного фонду в зарахуванні до вислуги років періоду з 20.05.2012 по 05.06.2012 (15 днів), з огляду на таке.

Суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 25.05.2011 призначено на посаду помічника Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора, а з 06.06.2012 призначений на посаду прокурора Кам`янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури, у зв`язку із частковою зміною структури та штатного розпису прокуратури Запорізької області.

Під час роботи позивача на цих посадах чинними були положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року, статтею 56 якого було надано роз`яснення поняття «прокурор», а саме: Під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, спірний період роботи позивача на посаді помічника прокурора належить зарахувати до прокурорського стажу на підставі Закону №1789-ХІІ, який був чинним на час роботи позивача.

Вказана позицію суду узгоджується з практикою Верховного Суду, яка зокрема викладена в постанові суду від 22.11.2018 по справі №428/11348/16-а (адміністративне провадження №К/9901/36974/18).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII: період навчання курсантом (слухачем) у Харківському інституті внутрішніх справ та в Університеті внутрішніх справ з 19 серпня 1993 року по 17 липня 1996 року включно як військову службу; період перебування на посаді слідчого Кам`янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури з 09 серпня 2005 року по 22 березня 2011 року включно; період перебування на посаді помічника Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора з 20.05.2012 по 05.06.2012 включно.

Щодо позовних вимог про зарахування інших періодів зазначених в позовній заяві, то суд вважає такі позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з матеріалів справи такі періоди не є спірними та визнаються органом Пенсійного фонду.

Стосовно позовних вимог про призначення позивачу пенсії у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку, суд зазначає, що така позовна вимога є передчасною, оскільки позивачу відмовлено у призначенні пенсії взагалі, а питання про розмір пенсійної виплати вирішується органом Пенсійного фонду після прийняття рішення про призначення пенсії, а відтак така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Отже, з досліджених доказів встановлено, що станом на 03 вересня 2019 року ОСОБА_1 мав необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокурату», проте, відповідачем було протиправно відмовлено в призначенні такої пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено у призначенні позивачу пенсії, що зумовлює висновок суду про наявність підстав для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII: період навчання курсантом (слухачем) у Харківському інституті внутрішніх справ та в Університеті внутрішніх справ з 19 серпня 1993 року по 17 липня 1996 року включно як військову службу; період перебування на посаді слідчого Кам`янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури з 09 серпня 2005 року по 22 березня 2011 року включно; період перебування на посаді помічника Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора з 20.05.2012 по 05.06.2012 включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 03 вересня 2019 року пенсію за вислугу років, відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова