Справа № 320/3791/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3791/19 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Київській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача у видачі позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 31.07.1986 без урахування нарахування та виплати додатково коштів, а саме: 1) одноразової виплати коштів в сумі 500 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, 2) премії за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., 3) добових в сумі 83 крб., 4) за харчування 51 крб. 30 коп.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену суму за роботу в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 31.07.1986, а саме: 1) одноразову виплату коштів в сумі 500 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, 2) премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., 3) добові в сумі 83 крб., 4) за харчування 51 крб. 30 коп.;

- зобов`язати відповідача видати довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 31.07.1986 з урахуванням виплат а саме: 1) одноразової виплати коштів в сумі 500 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, 2) премії за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., 4) добових в сумі 83 крб., 5) за харчування 51 крб. 30 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивач має право на перерахунок пенсії зі складовими, які протиправно не увійшли до довідки про заробітну плату, одержану ним за роботу в зоні відчуження у період 26.04.1986 по 31.07.1986.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у разі неправильної оплати роботи в зоні відчуження, підприємство, установа чи організація на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно з чинним законодавством.

Відтак, враховуючи норми, які діяли на час роботи у зоні відчуження у період з 26.04.1986 по 31.07.1986, позивач має право на видачу нової довідки про грошове забезпечення із зазначенням: 1) одноразової виплати коштів в сумі 500 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, 2) премії за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., 3) добових в сумі 83 крб., 4) за харчування 51 крб. 30 коп. та виплату недоотриманої суми за роботу з урахуванням вказаних виплат.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1978 по 2004 рік проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки від 01.11.2016 №327 та маршрутного листа від 22.03.2011 №20/Я-130 позивач у червні - липні 1986 року був відряджений до населених пунктів: м. Прип`ять, с. Товстий Ліс, с. Стечанка, с. Ст. Красниця, де брав участь заходах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав дозу радіоактивного опромінювання 84,06 Бер (а.с. 17, 19, 22).

Як наслідок, позивач втратив здоров`я, внаслідок чого був визнаний особою з інвалідністю 2 групи та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, тому має право на встановлені законодавством України відповідні пільги (а.с. 24, 25).

У відповідності до довідки від 01.11.2016 №326 за роботу (службу) в населених пунктах зони відчуження з 26.04.1986 по 31.07.1986 посадовий оклад позивача становив 160 крб., згідно розрахункового листа за 1986 рік виплачена заробітна плата (грошове забезпечення) складала - 340 крб. 76 коп. з урахуванням коефіцієнта 1, 2, 3, 4 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1086 №207-7 «Об условиях оплаты труда и материального обеспечения работников предприятий, организаций и учреждений, занятых на работах, связаных с ликвидацией последствий аварии на Чернобыльской АЭС и предотвращением загрязнения окружающей среды» (а.с. 16).

У той час, премія, а також інші доплати та надбавки (за роботу в нічний час, за класність тощо із зазначенням розміру та підстави виплати) до даної довідки включені не були.

У квітні 2019 року позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою, в якій просив видати нову довідку про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження у період з 26.04.1986 по 10.08.1986 по формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 №644, зареєстрованим в Мінюсті 29.10.2012 за №1808/22120, не лише з урахуванням коефіцієнта, а і з урахуванням коштів, що повинні були йому нараховуватись згідно зазначених правових актів, а саме: 1) одноразової винагороди у розмірі 500 крб. грошового утримання з урахуванням посадового окладу та військового звання за отримання гранично допустимої дози радіоактивного опромінювання, 2) премії в розмірі 400 карб., 3) добових у сумі 3 карб. 50 коп. за добу, 4) харчування у сумі 2 карб. 85 коп. за добу (а. с. 54 - 55).

Листом від 14.05.2019 №29/я-306 ГУ МВС України в Київській області роз`яснено позивачу про те, що довідки про заробітну плату видавались на підставі довідки про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і розрахункового листа, який є первинним документом нарахування грошового забезпечення за період роботи в зоні ЧАЕС. Оскільки добові, разова грошова винагорода за отриману максимально допустиму дозу радіації та компенсаційні виплати носять разовий характер і не є складовими грошового забезпечення, а тому до картки про нарахування грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1086 №207-7, не включаються (а. с. 9-10).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки одноразова винагорода за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення, премія за роботу у зоні відчуження, добові та виплата за харчування позивачу не нараховувалися та не виплачувалися, а із заявою про нарахування та виплату таких коштів позивач до відповідача не звертався, то у Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Київській області не було достатніх правових підстав для включення їх у довідку про грошове забезпечення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п.1 Порядку).

У своєму рішенні Конституційний Суд України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», зазначив, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Так, після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР №964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05.06.1986 №665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводилась відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Так, відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами) за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У силу вимог пункту 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати зазначається у довідці та має відповідати первинним документам.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від від 17.07.2018 у справі №377/522/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі даних розрахункового листа за 1986 рік ОСОБА_1 було видано довідку від 02.05.2019 №32, яка є ідентичною довідці №326 від 01.11.2016 із зазначенням: посадового окладу - 160 крб., виплаченої заробітної плати - 340 крб. 76 коп. з урахуванням коефіцієнта 1, 2, 3, 4 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1086 №207-7 «Об условиях оплаты труда и материального обеспечения работников предприятий, организаций и учреждений, занятых на работах, связаных с ликвидацией последствий аварии на Чернобыльской АЭС и предотвращением загрязнения окружающей среды» (а.с. 11-12, 16).

У той же час, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачу нараховувались та виплачувались: одноразова виплата коштів в сумі 500 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, премія за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., добові в сумі 83 крб., та за харчування 51 крб. 30 коп.

Відтак, оскільки спірні виплати фактично не отримувались позивачем та у розрахунковому листі за 1986 рік (а.с. 50-51, 84) були відсутні, відтак відповідач правомірно не зазначив їх під час видачі довідки від 02.05.2019 №32.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не було достатніх правових підстав для включення: одноразової виплати коштів в сумі 500 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, премії за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., добових в сумі 83 крб., та за харчування 51 крб. 30 коп. у довідку про розмір заробітної плати, отриманої позивачем у період роботи в зоні ЧАЕС, тому позовні вимоги у цій частині є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалі від 17.05.2019 у справі №810/4724/18.

У той же час, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не звертався до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Київській області із заявами щодо нарахування та виплати йому коштів, а саме: 1) одноразової винагороду у розмірі 500 крб. грошового утримання з урахуванням посадового окладу та військового звання за отримання гранично допустимої дози радіоактивного опромінювання, 2) премію в розмірі 500 крб., 3) добові у сумі 83 крб., 4) харчування у сумі 51 карб. 30 коп. за добу, а лише просив видати йому довідку про грошове забезпечення за роботу у зоні відчуження з урахуванням вказаних виплат.

Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу йому вказані кошти також є такими, що не підлягають до задоволення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук