Справа № 440/2526/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 р. м. ХарківСправа № 440/2526/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун (повний текст складено 21.08.19) по справі № 440/2526/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі ГУ ДФС у Харківській області), в якому просив скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 06.06.2019 №Ф-17-58 про сплату боргу (недоїмки) та визнати протиправними дії відповідача щодо її прийняття.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 частково задоволено позов ОСОБА_1 :

- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 06.06.2019 №Ф-17-58 про сплату боргу (недоїмки);

- в решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, Головне управління ДФС у Полтавській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ), у зв`язку зі зменшенням суми якої відповідачем було сформовано та направлено позивачу оскаржувану вимогу від 06.06.2019 №Ф-17-58 про сплату боргу (недоїмки).

Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 про призначення справи до розгляду, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.3).

З 20.11.2003 позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань включено запис від 05.09.2007 за № 0003715 (а.с.23-25).

До кінця 2013 року функцію адміністрування ЄСВ здійснювали органи Пенсійного фонду України.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.04.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016, по справі №816/1693/13-а задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною і скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області про сплату боргу від 11 лютого 2013 року №Ф-245 з єдиного внеску в розмірі 3977,90 грн. (а.с.7-8)

Наприкінці 2013 року функція адміністрування ЄСВ перейшла до податкових органів, внаслідок чого передані органами Пенсійного фонду України дані реєстру страхувальників 01.10.2013 були завантажені до ІТС "Податковий блок" без виключень.

Як слідує із інтегрованої картки платника ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ, станом на 01.10.2013 у нього обліковувалась загальна заборгованість у розмірі 4892,04 грн., тобто, в тому числі заборгованість, вимога про сплату якої була скасована в судовому порядку.

21.10.2013 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ було відображено нарахування ЄСВ за 3-й квартал 2013 року по терміну сплати 21.10.2013 у сумі 1194,03 грн.

Внаслідок вказаного нарахування загальний розмір заборгованості становив 6086,07 грн.

В подальшому, загальна сума заборгованості у зв`язку із частковою сплатою зменшилась і станом на 30.10.2013 становила 5876,53 грн.

13.11.2013 Лубенською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області було сформовано вимогу № ф-17/58 від 13 листопада 2013 року про сплату боргу по ЄСВ на суму 5876,53 грн.

Таким чином, вказана заборгованість складалась із суми, яка була сформована ще в період адміністрування ЄСВ органами пенсійного фонду та суми у розмірі 1194,03 грн., розрахованої за 3-й квартал 2013 року по терміну сплати 21.10.2013.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2014, по справі №816/4/14 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною і скасовано вимогу Лубенської ОДПІ № ф-17/58 від 13 листопада 2013 року. (а.с.9-10)

20.01.2014 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ було відображено нарахування ЄСВ за 4-й квартал 2013 року по терміну сплати 20.01.2014 у сумі 1218,67 грн.

22.04.2014 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ було відображено нарахування ЄСВ в розмірі 1267,95 грн., яке було відкориговане 31.07.2014.

Також, протягом жовтня 2013 року грудня 2018 року ОСОБА_1 здійснювалась самостійна сплата ЄСВ.

З огляду на вказане, загальна сума заборгованості у зв`язку із частковою сплатою зменшилась і станом на 21.12.2018 становила 4739,42 грн.

03.01.2014 Головним управлінням ДФС у Полтавській області було сформовано вимогу від 03.01.2019 № Ф-17/58 про сплату боргу по ЄСВ на суму 4739,42 грн.

Таким чином, вказана заборгованість складалась із суми, яка була сформована ще в період адміністрування ЄСВ органами пенсійного фонду та суми у розмірі 1194,03 грн., розрахованої за 3-й квартал 2013 року по терміну сплати 21.10.2013 і суми у розмірі 1218,67 грн. розрахованої за 4-й квартал 2013 року по терміну сплати 20.01.2014.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду 25.06.2019 (ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області), по справі №440/371/19 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 № Ф-17/58. (а.с.11-13)

В подальшому, протягом січня травня 2019 року ОСОБА_1 також здійснювалась самостійна сплата ЄСВ.

Внаслідок зазначених нарахувань, коригувань та самостійної сплати платником ЄСВ, станом на 29.05.2019 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ обліковувалась заборгованість у розмірі 2392,58 грн.

09.07.2019 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17-58 від 06.06.2019 про сплату заборгованості з ЄСВ в сумі 2392,58 грн. (а.с.5).

Як вказує ГУ ДФС у Полтавській області, дана заборгованість складалась із наступних нарахувань:

- за 3-й квартал 2013 року по терміну сплати 21.10.2013, сума поквартального авансового внеску становила 1194,03 грн., розрахована: 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати в 3-му кварталі 2013 року) * 0,347 (ставка єдиного внеску в 2013 році) = 398,01 грн. * 3 місяці;

- за 4-й квартал 2013 року по терміну сплати 20.01.2014, сума поквартального авансового внеску становила 1218,67 грн., розрахована: 1447,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати в 4-му кварталі 2013 року за жовтень та листопад 2013 року) * 0,347 (ставка єдиного внеску в 2013 році) = 398,01 грн * 2 місяці = 796,02 грн.; 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати в 4-му кварталі 2013 року за грудень 2013 року) * 0,347 (ставка єдиного внеску в 2013 році) = 422,65 грн.; квартальна сума 796,02+422,65 = 1218,67 грн.

Відповідач відмічає, що зазначені нарахування ЄСВ були частково погашені на суму 20,12 грн.

Враховуючи наявність вищевказаних судових рішень та не погоджуючись з правомірністю вимоги Головного управління ДФС у Полтавській області від 06.06.2019 №Ф-17-58 про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, а частина четверта статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування" не містить застережень щодо її непоширення на осіб, яким пенсію за віком призначено на пільгових умовах на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач не повинен сплачувати за себе єдиний внесок. При цьому суд відмітив, що судовими рішеннями по іншим справам вже встановлено, що вимоги державних органів щодо сплати ОСОБА_1 ЄСВ, як і дії з нарахування йому такого внеску є протиправними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано до суду документів, які свідчать про перебування ОСОБА_1 на обліку на умовах його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наступними змінами (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом першим частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено такий вид пенсій, як пенсія за віком.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, зокрема й відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

У зв`язку з викладеним особи, яким пенсія призначена зі зниженням пенсійного віку (на пільгових умовах), є пенсіонерами за віком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року по справі №806/1503/16 (адміністративне провадження №К/9901/17085/18) та інших постановах як Верховного Суду України в адміністративних справах, так і Вищого адміністративного суду України.

Отже, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, а ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI не містить застережень щодо її незастосування до осіб, яким пенсію за віком призначено на пільгових умовах на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому позивач не повинен сплачувати за себе єдиний внесок.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що судовими рішеннями по справам №№816/1693/13-а, 816/4/14 та 440/371/19 вже розглядалось питання правомірності нарахування позивачу ЄСВ як за період до кінця 2013 року, так і за 3-і та 4-й квартали 2013 року. Даними судовими рішеннями вже було встановлено протиправність таких вимог контролюючих органів та встановлено відсутність обов`язку у позивача сплачувати за себе єдиний внесок.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.ч.2-3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, обставини, встановлені судовими рішення по справам №№816/1693/13-а, 816/4/14 та 440/371/19 не підлягають доказуванню, а висновки судів по цим справам мають враховуватись суб`єктами владних повноважень.

З огляду на вказане, наявні підстави для задоволення позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 440/2526/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 20.11.2019.