Справа № 215/4703/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2019 року Справа № 215/4703/19
12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м Кривий Ріг ради Каретіної Оксани Володимирівни, у якому позивач просить:
- визнати бездіяльності начальника Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіної О.В. протиправною, яка виявилася у порушені правової позиції ст.ст. 1, 3, 8, 19, 21, 22, 33, 46, 48, 68, 92 Конституції України,
- постановити окрему ухвалу суду, згідно ст. 249 КАС України;
- захистити права позивача на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту начальником Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіною О.В., заява від 15.07.2019, вважається належно не розглянутою;
- визнати бездіяльності начальника Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіної О.В. протиправною, яка виявилася у неприйнятті після розгляду заяви від 15.07.2019 нормативно-правового акту, на підставі ст.ст. 3, 8, 19, 33, 46, 48, 68 Конституції України, ст.ст. 7, 18, 19 ЗУ «Про звернення громадян», та зазначити закон, вимоги яких порушено, згідно ч.4 ст. 249 КАС України.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року справі № 215/4703/19 передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2019 року адміністративна справа № 215/4703/19 передана для розгляду судді Ніколайчук С.В.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст. 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 06 вересня 2019 р. був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
На виконання умов ухвали від 06 вересня 2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.
Згідно з п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що комісією розглянута заява позивача від 15.07.2019 року № 710 щодо призначення допомоги і забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму та відмовляючи у її задоволенні, відповідач не переслідував законну мету правового режиму розгляду заяв відмовився використовувати свої виконавчі функції та не прийняв рішення, що, на думку позивача, призвело до порушення низки чинних правових норм, включно з нормами Конституції України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
31 жовтня 2019 року засобами електронного зв`язку та 05 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року, на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити позивачеві у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі посилаючись на те, що на розгляд заяви позивача від 15 липня 2019 року управлінням праці 26 липня 2019 року за вихідним № 4406 рекомендованим листом позивача запрошено на 12 серпня 2019 року до управління з метою забезпечення його присутності при розгляді його звернення.
Підчас розгляду заяви від 15 липня 2019 року № 170, у присутності позивача, 12 серпня 2019 року начальником та спеціалістами управління, в межах наданих повноважень та відповідно до посадових інструкцій, позивачу були надані пояснення, які останній відмовився слухати та відмовився від підпису отримати відповідь на запит.
Відповідачем була підготовлена письмова відповідь за підписом начальника управління Каретіної О. В. із вичерпними роз`ясненнями відповідно до питань, викладених в запиті від 15 липня 2019 року № 170, та за вхідним № 4688 від 14 серпня 2019 року направлено позивачу на поштову адресу його фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
Крім того, в відзиві зазначено, що управління не є суб`єктом правотворчості та не має повноважень приймати нормативно-правові акти, які підлягають обов`язковій державній реєстрації та обліку у Єдиному державному реєстрі нормативних актів.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради з запитом, у якому просив:
- індивідуальним актом призначити допомогу, якою забезпечити позивачу рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму;
- належно розрахувати субсидію на комунальні послуги за адресою : АДРЕСА_1;
- окремим листом зазначити статті норм права, які забороняють управлінню праці та соціального захисту населення індивідуальним актом призначити допомогу, якою забезпечити для мене рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, маючи повноваження надані ст. 3, 6, 8, 19, 33, 46, 60, 68 Конституції України;
- надати запрошення для позивача, з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду заяви від 09.07.2019 року та від 15.07.2019 року.
Заява зареєстрована 15.07.2019 року за вх. 170, що підтверджується матеріалами справи.
До заяви надана довідка про склад сім`ї, складена у довільній формі та підписана ОСОБА_3 та ОСОБА_4
24 липня 2019 року вих.4372 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) направлено запрошення щодо розгляду звернення від 15 липня 2019 року за вх. № 170 до начальника управління праці та соціального захисту населення, яке призначене на 12 серпня 2019 року о 10-00 год в каб. 17, за адресою вул. Ухтомського 23,
Копія реєстру про відправлення та копія запрошення наявні в матеріалах справи.
14 серпня 2019 року за вих. № 4688 управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради на вказану заяву (запит) позивача від 15 липня 2019 року була надана обґрунтована та вмотивована відповідь, що підтверджується змістом копії відповіді, а також і реєстром про направлення від 30.10.2019 року даної відповіді на адресу позивача: АДРЕСА_2 за квітень 2019 року.
Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача із бездіяльністю відповідача щодо не надання позивачеві жодного нормативно-правового акту на його заяву від 15 липня 2019 року згідно з вимогами Закону Україну «Про звернення громадян» та Конституції України.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд виходить з наступних міркувань.
За приписами ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15,16 Закону України «Про звернення громадян».
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства, забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Частиною 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», орган державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів - ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження та місячний строк повідомлення розгляд звернення.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 3, 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»).

Отже, Закон України «Про звернення громадян» ставить вимоги до форми рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), проте, вимоги надання відповіді заявнику у форму нормативно-правового акта в Законі України «Про звернення громадян» відсутні.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з заявою від 15 липня 2019 року, в якій просив вжити заходи щодо призначення позивачу допомоги якою забезпечити рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму; розрахувати субсидію на комунальні послуги за місцем проживання позивача; окремим листом зазначити статті норм права, які забороняють управлінню індивідуальним актом призначити допомогу, якою забезпечити позивачу рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Зі змісту відповіді на вказану заяву позивача від 15 липня 2019 року вбачається, що відповідачем за вих. № 4688 від 14.08.2019 року була надана відповідь на порушені в заяві питання з наведенням відповідних мотивів та норм Закону, а також із наданням відповідних вмотивованих роз`яснень.

Вказана відповідь за вих. 4688 від 14.08.2019 року була направлена на адресу позивача, яка зазначена у відповідній заяві позивача від 13.03.2019р., а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією реєстру про направлення даної відповіді на адресу позивача: АДРЕСА_1.

Таким чином, із аналізу вказаних документів, слід зробити висновок, що відповідачем у строки, встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» була надана відповідь на заяву позивача від 15 липня 2019 року.

Отже, у даному випадку, при розгляді заяви позивача від 12.04.2019 року із наданих документів, судом не було встановлено бездіяльності відповідача, а, навпаки, при розгляді вказаної скарги позивача відповідачем були вжиті активні дії, направлені на розгляд заяви позивача у строки, визначені чинним законодавством, за результатами такого розгляду заяви позивачеві була надана вмотивована відповідь у формі листа-відповіді за вих. № 4688 від 14 серпня 2019 року.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про бездіяльність відповідача при розгляді скарги позивача від 15 липня 2019 року, з урахуванням того, що відповідачем була надана мотивована відповідь за вих. № 4688 від 14 серпня 2019 року на заяву позивача від 15 липня 2019 року у терміни, встановлені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

В той же час, відповідачем на адресу суду надіслано належні докази, які свідчать про надання вмотивованої відповіді позивачеві на його заяву від 15 липня 2019 року, а тому вищенаведені докази спростовують бездіяльність відповідача при розгляді заяви позивача від 15 липня 2019 року, на які позивач посилається у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність дій (бездіяльності) відповідача при прийнятті відповідачем письмової відповіді при розгляді скарги позивача від 15 липня 2019 року згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зробив висновок, що бездіяльність відповідача не допущена, а прийняте у формі письмової відповіді рішення відповідача за вих. 4688 від 14 серпня 2019 року за заявою позивача від 15 липня 2019 року прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про захистити права позивача на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту начальником управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіною О.В., заяви від 15.07.2019, вважається належно не розглянутою, оскільки судом встановлено, що відповідачем надана вмотивована відповідь на питання позивача у заяві, а саме: при щомісячному поданні заяв для призначення допомоги жодного разу не було дотримано вимоги надання повного пакету документів та позивача було особисто повідомлено про необхідність надання довідки про склад сім`ї та про неможливість розгляду заяви позивача при виявлені факту відсутності у нього реєстрації місця проживання.

Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» не передбачено, що у разі відсутності у заявника зареєстрованого місця проживання, слід складати акт про його фактичне проживання, на його підставі видавати довідку про склад сім`ї та призначати допомогу.

Стосовно позовної вимоги про визнання бездіяльності начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіної О.В. протиправною, яка виявилася у неприйнятті після розгляду заяви від 15.07.2019 нормативно-правового акту на підставі ст.ст. 3, 8, 19, 33, 46, 48, 68 Конституції України, ст.ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», та зазначити закон, вимоги яких порушено, згідно з ч.4 ст. 249 КАС України суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується, що з питання реєстрації місця проживання та видачі довідки про склад сім`ї позивачу було рекомендовано звернутись до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки позивач вказує фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , та за даною адресою мешкає тривалий час, проте, за вказаною адресою не зареєстрований.

З питань умов реєстрації місця проживання/перебування та видачі довідки про склад сім`ї управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету було рекомендовано звертатись позивачу до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради за адресою: АДРЕСА_7 .

Крім того, відповідно до Положення про управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради, останнє не є суб`єктом правотворчості та не має повноважень приймати нормативно-правові акти, які підлягають обов`язковій державній реєстрації та обліку у Єдиному державному реєстрі нормативних актів.

Таким чином, судом не встановлено протиправної бездіяльності начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З вище наведеного вбачається, що відповідачем було своєчасно, в повному обсязі, надано відповідь на заяву (запит) позивача від 15 липня 2019 року, а також здійснювались у межах наданих повноважень всі можливі заходи для виконання вимог, викладених позивачем у заяві.

Відтак, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, суд зробив висновок, що даний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіної Оксани Володимирівни (50083, м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 23, ) про визнання бездіяльність протиправною зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук