Справа № 640/8685/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 листопада 2019 року № 640/8685/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Ради адвокатів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) з позовом до Ради адвокатів України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення III З`їзду адвокатів України від 03.07.2015 «Про обрання члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», згідно якого членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України обрано адвоката ОСОБА_3.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що вважають протиправним рішення про обрання членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України адвоката ОСОБА_3, що вплинуло на склад комісії, яка проводила кваліфікаційне оцінювання позивачів, чим порушено їх права, свободи та інтереси.

Окрім того, позивачами подано заяву про часткову зміну предмету позову, відповідно до якої позивачі просили скасувати рішення З`їзду адвокатів України від 15.02.2019 «Про звільнення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», яким з посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України звільнено ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи подану заяву, позивачі зазначили, що у разі визнання протиправним та скасування рішення про обрання ОСОБА_3 на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішення про його звільнення від 15.02.2019 не породжуватиме правових наслідків та не буде логічним, а тому також підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 27.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, відповідно до якої вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Радою адвокатів України надіслано лист, в якому повідомлено про те, що позивачами визначено у позовній заяві відповідача Раду адвокатів України, яка не є органом адвокатського самоврядування, а громадською організацією, а тому вони не є належним відповідачем у справі.

Водночас, позивачами надіслані письмові пояснення щодо належного відповідача, відповідно до яких позивачі зазначили, що оскільки найменування відповідача співпадає із найменуванням існуючої громадської організації «Рада адвокатів України», останні помилково вказали у позовній заяві код ЄДРПОУ громадської організації. Позивачі просять вважати належним відповідачем Раду адвокатів України як орган адвокатського самоврядування, позовні вимоги звернуті саме до неї.

Рада адвокатів України відзиву на позовну заяву не подала.

Ухвалою суду від 27.05.2019 судом залучено до участі у справу у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 (далі - третя особа 1, ОСОБА_3 ) та Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (далі - третя особа 2, Комісія) та запропоновано третім особам подати до суду у встановлений строк письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

Третя особа 1 пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не подала.

Представник третьої особи 2 в поданих 18.06.2019 поясненнях щодо позовної заяви зазначив про повноваження Комісії щодо зарахування третьої особи до її штату, про обізнаність з рішення З`їзду адвокатів України про звільнення ОСОБА_3 та ухвали суду про зупинення дії цього рішення, при цьому вказав на пропущення позивачами строку звернення з даним позовом до суду, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

З приводу зазначеного, судом досліджено заяву позивачів про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що про наявність ознак протиправності рішення про призначення ОСОБА_3 членом Комісії позивачам стало достеменно відомо після проведеного З`їзду адвокатів України (15-16.02.2019), а також після отримання відповідей на адвокатські запити (від 12.03.2019, від 13.03.2019).

Беручи до уваги вищевикладене, а також зазначені обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги та наявні у матеріалах справи докази, суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду, відтак підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 залучено до участі у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 (далі - третя особа 3). Оскільки 15.02.2019 З`їздом адвокатів України ОСОБА_3 звільнено з посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та обрано до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_4 рішення суду може вплинути на його права та інтереси.

Третя особа 3 пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не подала.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Вищою кваліфікаційною комісією суддів України призначено проведення кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді: рішенням від від 20.10.2017 №106/зп-17 стосовно ОСОБА_1 та від 01.02.2018 №8/зп-18 стосовно ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 проходила співбесіду в рамках проведення кваліфікаційного оцінювання 27.04.2018, в складі колегії якої брав участь член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_3 (доповідач по суддівському досьє).

Позивач ОСОБА_2 проходив співбесіду в рамках проведення кваліфікаційного оцінювання 26.09.2018, в складі колегії якої брав участь член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_3

З`їздом адвокатів України 15.02.2019 ОСОБА_3 звільнено з посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та обрано до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_4 Підставами для звільнення були, зокрема, ніби-то факти підробки документів ОСОБА_3 та непроходження перевірок.

З огляду на викладене, враховуючи, що відносно ОСОБА_3 не приймалось рішення за наслідками перевірок, передбачених Законами України «Про очищення влади», «Про запобігання корупції», позивачі зазначають, що ОСОБА_3 вважається таким, що перевірки, в тому числі, спеціальної не пройшов, а рішення З`їзду адвокатів про його обрання є протиправним з моменту його прийняття.

Позивачі вважають, що протиправне рішення про призначення членом Комісії ОСОБА_3 вплинуло на склад колегії, яка проводила оцінювання позивачів, чим порушено їх права, свободи та інтереси.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вищим органом адвокатського самоврядування України є з`їзд адвокатів України.

Частиною 1 статті 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що у період між з`їздами адвокатів України функції адвокатського самоврядування виконує Рада адвокатів України.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Національна асоціація адвокатів України є недержавною некомерційною професійною організацією, яка об`єднує всіх адвокатів України та утворюється з метою забезпечення реалізації завдань адвокатського самоврядування. Національна асоціація адвокатів України: представляє адвокатуру України у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, громадськими об`єднаннями та міжнародними організаціями, делегує представників до органів державної влади.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» організаційними формами адвокатського самоврядування є конференція адвокатів регіону (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), рада адвокатів регіону (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), Рада адвокатів України, з`їзд адвокатів України.

З наведеного слідує, що відповідачем у даній справі є Рада адвокатів України , яка наділена повноваженнями щодо скликання та проведення з`їзду адвокатів України.

Статтею 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

Відповідно до статі 94 цього Закону передбачено, що до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України обираються (призначаються) шістнадцять членів, які є громадянами України, мають повну вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права не менше п`ятнадцяти років.

До Вищої кваліфікаційної комісії суддів України обираються (призначаються), зокрема, з`їздом адвокатів України - два члени Комісії.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням ІІІ з`їзду адвокатів України від 03.07.2015 адвоката ОСОБА_3 обрано членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

З метою виконання вищезазначеного рішення з`їзду адвокатів України від 03.07.2015 в.о. Голови Комісії видано наказ від 16.07.2015 №322-к/тр «Про зарахування ОСОБА_3 до штату Комісії».

Згідно з підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Згідно з частиною четвертою статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: 1) заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі; 2) рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.

Частина п`ята вказаної статті передбачає, що Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Згідно з частиною першою статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Частинами першою та другою статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У взаємозв`язку з наведеним вище, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Позивачі у позовній заяві посилаються на те, що внаслідок протиправності, на їх думку, рішення ІІІ З`їзду адвокатів України від 03.07.2015 відбулось порушення їх прав за участю ОСОБА_3 у проведенні стосовно них кваліфікаційного оцінювання.

Разом з тим, суд вважає, що безпосередньо позивачі не зазнали втручання в свої права внаслідок прийняття спірного рішення, оскільки позивачами не доведено того, що воно спричинило для них суттєвий негативний вплив і що вони зазнали реальної шкоди.

Доводи позивачів про порушення їхніх прав свідчать про незгоду їх з указаним рішенням, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , на їх думку, не міг бути обраний членом Комісії, оскільки не пройшов відповідних перевірок та не надав необхідних документів в підтвердження стажу, проте це не є тотожним порушенню права, свобод чи інтересу.

В даному випадку порушенню прав та інтересів позивачів може слугувати прийняте за результатами кваліфікаційного оцінювання колегією Комісії рішення стосовно позивачів, відповідно, належним способом захисту порушених прав буде оскарження такого рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку позивачами в порядку виконання обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко