Справа № 461/1322/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11571/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Стрельбицьким В. В. у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 7447/20900/18 від 19 лютого 2019 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення та закрити справу про порушення митних правил.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, оскільки транспортний засіб, ввезений на митну територію України, йому не належить та ним ввезений не був, відтак, правопорушення, передбачене статтею 470 Митного кодексу України, він не вчиняв.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Мухи О.С. №7447/20900/18 від 19 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 8500,00 гривень. Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України направлено на новий розгляд до Львівської митниці ДФС. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що недоведеними є твердження митниці, що саме ОСОБА_1 ввіз транспортний засіб на територію України, спростовується інформацією з Єдиної автоматизованої інформаційної системи ( ЄАІС ), де зафіксований такий факт. Зазначає, що відповідно до пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 власник транспортного засобу або вповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Оскільки на момент ввезення транспортного засобу митний орган не перевіряє документи у пасажирів, а лише у водія, то у випадку неподання таких документів позивачем, митний орган не мав би можливості внести інформацію про позивача як особу, яка ввезла транспортний засіб. Враховуючи те, що транспортний засіб ввезений на митну територію України ОСОБА_1 , то і обов`язок вивезення покладений на нього. При цьому, звернення до правоохоронних органів про вчинення щодо нього шахрайських дій, за відсутності відповідного судового ріщення, не може свідчити про неввезення позивачем транспортного засобу на митну територію України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 грудня 2018 року державним інспектором ВМО № 4 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС Климкевичем А. В. складено протокол в справі про порушення митних правил № 7447/20900/18.

У протоколі зафіксовано, що 18 жовтня 2018 року близько 03 години 33 хвилини в зону митного контролю митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС смугою руху «зелений коридор» заїхав автомобіль марки BMW X3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який слідував з Республіки Польща до України в митному режимі «транзит».

Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 11 грудня 2018 року не вивозився та у інший митний режим не поміщений.

На підставі зазначеного протоколу 19 лютого 2019 року в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальником Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Мухою О. С. винесено постанову про порушення митних правил № 7447/20900/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежно проведений розгляд справи про порушення митних правил, не досліджено в ході провадження у справі про порушення митних правил всіх обставин справи, а тому не доведеним є факт ввезення позивачем автомобіля на митну територію України. Суд вирішив направити матеріали справи на новий розгляд до митного органу для усунення недоліків та оцінки доводів позивача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони зроблені без належного з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Відповідно до частини 1 статті 90 Митного кодексу України (далі - МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці п`ять діб.

Частиною третьою статті 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

У силу статті 523 МК України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Поняття адміністративного правопорушення відображено у частині першій статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення та передбачає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 458 Митного кодексу України закріплено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з пунктом 1.1. частини 1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2015 року №1118, у разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляє уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні) перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 9 Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №451 від 21.05.2012 року визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Підпунктом 3.1. пункту 3 розділу IV Правил передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при оформленні зобов`язання про транзит автомобіля визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності права на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 308/6260/17.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, 18 жовтня 2018 року було ввезено на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки BMW X3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи, зокрема, з копії технічного паспорту на автомобіль марки BMW X3, реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено, що власником автомобіля/уповноваженою особою власника є позивач ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивач сам визнає цю обставину, про що зазначає у адміністративному позові, хоч заперечує факт ввезення ним вказаного вище транспортного засобу на митну територію України.

Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, залишив цю обставину поза увагою, як і докази митниці про ввезення ОСОБА_1 автомобіля марки BMW на митну території України і не дав жодної їм оцінки, обмежившись загальними тезами про недоведеність відповідачем свого рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що належними доказами на підтвердження факту ввезення позивачем транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які мають подаватися при переміщенні транспортного засобу через митний кордон України та копії яких залишаються в справах митного органу.

Слід зазначити, що відповідачем такі докази надані.

Натомість, позивачем не надано жодного доказу щодо обставин, повідомлених в поясненнях митному органу під час розгляду справи про порушення митних правил.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась відсутність в матеріалах справи протоколу про порушення митних правил, доданих до нього письмових пояснень ОСОБА_1 , які, відповідно, не досліджувались судом першої інстанції.

Тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що відсутні докази вини позивача у вчиненні порушення митних правил і таке судове рішення підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення відповідачем оскаржуваної постанови апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд вважає, що Львівською митницею ДФС доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом порушення митних правил за статтею 470 МК України, тобто, тією особою, яка ввезла у режимі транзиту на територію України транспортний засіб і, відповідно, перевищила строк його доставки, встановлений статтею 95 МК України.

Крім того, апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про порушення митних правил відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а надані відповідачем на заперечення позовних вимог докази дають підстави вважати, що рішення прийняте відповідачем обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення.

Відповідно до частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 467 МК України передбачено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Оскільки з дня виявлення митним органом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 470 МК України, пройшло більше шести місяців, то адміністративне стягнення не може бути накладено, а справа про порушення митних правил підлягає закриттю.

Керуючись статтями 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2019 року у справі № 461/1322/19 скасувати.

Постанову Львівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил № 7447/20900/18 від 19 лютого 2019 року скасувати і провадження в справі про порушення митних правил закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.