Справа № 200/4965/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року справа №200/4965/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

при секретарі судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: не з`явився

відповідач: Кравченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО СТРОЙІНДУСТРІЯ» на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя Циганенко А.І.) від 01 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 12 серпня 2019 року) у справі №200/4965/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО СТРОЙІНДУСТРІЯ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.03.2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що господарські операції з ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» належним чином відображені в бухгалтерському обліку, а відповідачем не спростовано їх здійснення. На підтвердження економічної вигоди щодо залучення ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» позивач до апеляційної скарги надає копії актів №266-269 за серпень 2018 року з ПрАТ «Полтавський ГЗК» на загальну суму 1 882 401,90 грн, які не були надані під час провадження у суді першої інстанції, оскільки знаходились на зберіганні у фізичній особі-підприємця Коваленка Андрія Анатолійовича (копія договору та акту передачі документів) які він отримав згідно акту 02.09.2019 року. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у відповіді Територіального сервісного центру №1443 та Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області не вказано, що саме станом на серпень 2018 року відсутня техніка у ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП». Судом також не враховано, що відповідачем не надано доказів щодо перевірки ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» з питань достовірності формувань та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість, та анулювання свідоцтва платника ПДВ у період що перевірявся серпень 2018 року. Позивач зазначив, що недійсність правочинів між позивачем та контрагентами не визнана в судовому порядку. Позивач також вважає, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Під час апеляційного провадження відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

На адресу суду апеляційної інстанції представником позивача надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 28 лютого 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО СТРОЙІНДУСТРІЯ» зареєстровано в якості юридичної особи і включено в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 35748473 та є платником податку на додану вартість, про що видано свідоцтво №100106428 (а.с. 15).

Відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності формування та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» (6) за серпень 2018 року, за результатами якої складений акт від 22 лютого 2019 р. №191/05-99-14-13/35748473 та приянято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2019р. № форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1501590, 00 гривень, у тому числі за податковими зобов`язаннями 101060,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 50530,00 гривень (а.с. 30-31).

Підставою для прийняття спірного рішення послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму 101060,00 гривень, в тому числі по декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 року на суму 101060,00 гривень та занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, всього на суму 101060,00 гривень, в тому числі по деклараціям з податку на додану вартість за серпень 2018 року на суму 101060,00 гривень.

Актом перевірки встановлено безпідставне формування позивачем податкового кредиту за операцією з придбання робіт (послуг) в рамках господарських правовідносин з ТОВ "ЕМІЛІЯ ГРУП" за договором про надання послуг спецтехніки №121/СП від 24.07.2018р. у зв`язку із тим, що фінансово-господарські взаємовідносини не спричинили реального настання юридичних наслідків, оскільки ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» здійснювало діяльність, пов`язану з нереальним постачанням робіт та формуванням неправомірної вигоди на користь ТОВ «БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО СТРОЙІНДУСТРІЯ». На обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що позивачем проведено документальне оформлення господарської операції по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» за серпень 2018 року, які фактично не здійснювались в межах господарської діяльності підприємства та не мали реального характеру, у зв`язку з цим, наявність у позивача документів, а також відображення господарських операцій в регістрах бухгалтерського обліку - не є безумовним підтвердженням реальності надання робіт та послуг (а.с. 17-25).

В акті перевірки зазначено, що результатами аналізу наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» має ознаку «зустрічного транзиту» суб`єкта господарювання, що надає «Податкову вигоду» третім особам, діяльність яких супроводжується лише формальним оформленням первинних документів без наявного руху активів, пасивів та зобов`язань. Аналізом даних архіву електронної звітності (ЄРПН) по ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП», що перебувало у господарських відносинах з ТОВ «БП СТРОЙІНДУСТРІЯ» встановлена реалізація послуг, придбання яких не підтверджено по ланцюгу постачання заміна товарної номенклатури у першому ланцюгу постачання ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП», а саме при придбанні постачальником ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП»: емалі, кави, кетчупів, майонезу, килимів, сиру, соків та інш., здійснювало подальшу реалізацію послуг сантехніки.

На обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що у ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» відсутній трудовий персонал (штатна чисельність відповідно нарахуванню єдиного внеску за серпень 2018 року - 1 особа), автомобільний чи інший транспорт, спецтехніка, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Відповідно до податкових накладних ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП», зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, відсутня інформація про оренду автомобільного чи іншого транспорту, спецтехніки, устаткування у сторонніх суб`єктів господарювання (а.с.89-90).

Згідно інформації, наданої Територіальним сервісним центром №1443 (лист №31/5-1443-2242 від 13.07.2019р.) за ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» не зареєстровано транспортних засобів (а.с. 127), а за даними Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області (лист №28-33/3649 від 18.07.2019) не зареєстрована будь-яка техніка (а.с. 128).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

За приписами п.п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198ПК).

У п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

На підтвердження своїх доводів щодо реальності здійснення господарської операції та правомірності формування податкового кредиту позивач надав суду першої інстанції: договір про надання послуг спецтехніки №121/СП від 24.07.2018 року, додаток до договору про надання послуг спецтехніки №121/СП у формі погодження ціни послуг від 25.07.2018р.; акти виконаних робіт (послуг) №415 від 27.08.2018р. та №417 від 28.08.2018р.; рахунок №417 від 28.08.2018р.; податкові накладні №1301 від 27.08.2018р. та №1350 від 28.08.2018р.; виписки банку про оплату робіт (послуг).

Позивач зазначив, що спецтехніка, отримана за договором від ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП», була використана ним під час виконання робіт на ПрАТ «Полтавський ГЗК» на підтвердження чого надав договір підряду №3202 від 15.09.2017 року та акти приймання виконаних робіт з поточного ремонту №274, №275, №276 від 31.08.2018р.

За договором про надання послуг спецтехніки №121/СП від 24.07.2018р. ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» зобов`язалося виконати будівельні роботи безпосередньо спецтехнікою з екіпажем (оператором-машиністом) відповідної кваліфікації. За умовами цього договору спецтехніка мала використовуватися для виконання робіт на ПрАТ «Полтавський ГЗК».

Згідно актів виконаних робіт (послуг) №415 від 27.08.2018р. та №417 від 28.08.2018р. спецтехніка використовувалася впродовж: автокран вантажопідйомністю 10 тн - 300 машино/годин; автокран вантажопідйомністю 50 тн - 300 машино/годин; домкрат пляшковий, вантажопідйомністю 20 тн - 298,5 машино/годин.

В той же час, згідно актів приймання виконаних робіт з поточного ремонту №274, №275, №276 від 31.08.2018р. витрати праці робітників позивача при виконанні договору підряду №3202 від 15.09.2017р. на ПрАТ «Полтавський ГЗК» становлять 250,88 годин.

За інформацією цих актів працівники позивача виконували роботи з завантаження або розвантаження вантажів краном, тельфером масою вантажу до 1,0 тн. Вказані акти не містять відомостей про виконання робітниками позивача або його субпідрядника ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» робіт, які б передбачали використання автокранів вантажопідйомністю 10 тн. та 50 тн., домкрату пляшкового, вантажопідйомністю 20 тн., компресорів «Bitzer».

Як вбачається з актів виконаних робіт (послуг) №415, №417 від 28.08.2018 року ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» надала позивачу послуг за договором №121/СП від 24.07.2018р. на загальну суму 606360,00 гривень.

В той же час, згідно актів приймання виконаних робіт з поточного ремонту №274, №275, №276 від 31.08.2018 р. позивач виконав на ПрАТ «Полтавський ГЗК» будівельних робіт на загальну суму 51598,96 гривень, що в 11,7 разів менше вартості послуг, отриманих позивачем від ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» за договором №121/СП від 24.07.2018р.

Згідно акту виконаних робіт (послуг) №417 від 28.08.2018 року ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» надала позивачу послуги за договором №121/СП від 24.07.2018р., зокрема, спецтехніки (компрессор Bitzer).

Судом встановлено, що за інформацією, розміщеною на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС» (http://www.bitzer.com.ua/ua/) поршневі компресори «Bitzer» призначені для стиснення і подачі рідин (масла, холодоагенту) під тиском і широко застосовуються в машинобудуванні, текстильному виробництві, в хімічній, холодильній промисловості і кріогенній техніці (а.с. 93-93а).

В письмових поясненнях позивач зазначив, що поршневий компресор «Bitzer» 4 PES-10 на базі «Atlas Copco» виконував роботи по розбивці, розчищенню підстав і підготовці демонтажу обладнання і механізмів, а також знепилювання, ґрунтування і фарбування металоконструкцій (а.с. 124). Однак, жодних доказів на підтвердження отримання послуг щодо виконання будівельних робіт саме поршневим компресором «Bitzer» 4 PES-10 на базі «Atlas Copco» позивачем не надано.

Крім того, наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт (послуг) не містять в собі відомостей про виконання позивачем або ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» робіт по розбивці, розчищенню підстав і підготовці демонтажу обладнання і механізмів, а також знепилювання, ґрунтування і фарбування металоконструкцій

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що акти приймання виконаних робіт з поточного ремонту №274, №275, №276 від 31.08.2018 р. спростовують твердження позивача про те, що спецтехніка з екіпажем (оператором-машиністом) згідно договору про надання послуг спецтехніки №121/СП від 24.07.2018 р. була використана позивачем для виконання робіт на ПрАТ «Полтавський ГЗК».

Інших доказів на підтвердження своїх доводів щодо реальності здійснення спірної господарської операції та правомірності формування податкового кредиту, позивачем до суду першої інстанції надано не було.

Надані позивачем під час апеляційного провадження акти №266-269 за серпень 2018 року, колегією суддів не прийняті до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З аналізу цієї правової норми слідує висновок, що своє право на подання доказів позивач реалізував під час розгляду справи у суді першої інстанції; до апеляційного суду нові докази можуть подаватися у виключних випадках, якщо буде доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції.

В обґрунтування наявності поважних причин ненадання до суду першої інстанції наведених вище актів, позивач посилається на ті обставини, що під час провадження у суді першої інстанції ці докази знаходились на зберіганні у фізичній особи-підприємця Коваленко А.А.

На думку колегії суддів, наведені причини не є поважними та не перешкоджали позивачу можливості надати ці документі до суду першої інстанції чи заявити клопотання про їх витребування.

Колегія суддів також звертає увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було заявлено клопотання від 19.06.2019р. №65 у якому зазначено про те, що техніка, вказана на актах, що містяться в матеріалах справи, використовувалась для здійснення монтажу та демонтажу різного роду предметів, на підтвердження чого було додано копії актів приймання виконаних робіт з поточного ремонту №274, №275, №276 від 31.08.2018 р.

Наведене клопотання не містить в собі відомостей про те, що ці обставини підтверджуються також актами №266-269 за серпень 2018р., надання яких є неможливим в силу об`єктивних причин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено неможливість подання до суду першої інстанції актів приймання виконаних робіт з поточного ремонту №274, №275, №276 від 31.08.2018 р. з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому суд не уповноважений досліджувати ці докази.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що надані позивачем первинні документи підтверджують відображення господарської операції по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» за серпень 2018 року в бухгалтерському обліку, але це не є достатніми доказами реальності здійснення такої господарської операції.

Колегія суддів вважає, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №823/530/15.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що досліджені в процесі розгляду справи первинні документи не підтверджують реальність здійснення господарської операції з ТОВ «ЕМІЛІЯ ГРУП» за договором про надання послуг спецтехніки №121/СП від 24.07.2018р., і як наслідок, відсутність у позивача права на податковий кредит . За таких обставин, відповідачем правомірно було прийнято спірне рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених позивачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені позивачем доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО СТРОЙІНДУСТРІЯ» на рішення Донецького окружного адміністративного від 01 серпня 2019 року у справі №200/4965/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 01 серпня 2019 року у справі №200/4965/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 19 листопада 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 20 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 листопада 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко