Справа № 826/12591/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Вівдиченко Т.Р., суддів Епель О.В. та Карпушової О.В. перевіривши апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, -

ВСТАН О В И В:

Позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» звернулося до суду з позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнав протиправною та скасував постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 148/12 від 24 вересня 2012 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекції України звернувся з апеляційною скаргою, разом з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишено без руху, через її невідповідність вимогам ст. 296 КАС України та запропоновано апелянту усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження, де зазначити поважність причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою та надати докази, що їх підтверджують.

Апелянту встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Так, ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху була направлена на адресу відповідача.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулося на адресу суду із відміткою від 17 жовтня 2019 року.

28 жовтня 2019 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Шостого апеляційного адміністративного суду на усунення недоліків апеляційної скарги було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначено про наявність підстав для поновлення строку у зв`язку із незадовільним матеріальним положенням на момент подачі апеляційної скарги, в той же час, жодних доказів наведених обставин апелянтом надано не було.

Перевіривши зазначене клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Сплата судового збору за подання апеляційної скарги в силу положень КАС України є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Наведені апелянтом у заяві про поновлення строків на апеляційне оскарження обставини щодо неможливості сплатити судовий збір не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Отже, доводи апелянта, викладені у заяві про те, що неможливість вчасної подачі апеляційної скарги була зумовлена відсутністю належного фінансування видатків, передбачених для сплати судового збору, не свідчать про наявність поважних підстав, що перешкоджали відповідачу своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Це стосується і суб`єктів владних повноважень, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ.

Отже, відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Апелянт, як суб`єкт владних повноважень, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

При цьому, невиконання скаржником в повному обсязі вимог процесуального законодавства, що мало наслідком залишення без руху первинної апеляційної скарги та її повернення, не є підставою для поновлення пропущеного строку з наведених підстав.

Колегія суддів вважає, що попереднє звернення з апеляційною скаргою, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, та її повернення, не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою і в жодному разі не дають право державному органу у будь-який необмежений час після спливу строку на апеляційне оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

На думку відповідача, повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до суду апеляційної інстанції, при цьому строк на апеляційне оскарження має бути поновлено судом незалежно від причин його пропуску, адже порушення порядку здійснення процесуальної дії апеляційного оскарження не повинно впливати на доступ до правосуддя.

Колегія суддів звертає увагу, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов`язку своєчасної сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом при зверненні з апеляційною скаргою вдруге було суттєво пропущено строк на апеляційне оскарження: так, скаржник повторно подав апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 р. лише 18 вересня 2019 р. (що підтверджується відбитком штампу відділення поштового зв`язку), тобто після спливу 30-денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 295 КАС України, перебіг якого починається з наступного дня з моменту вручення копії повного тексту рішення.

В той час, як ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року про повернення апеляційної скарги, апелянт отримав 06 червня 2019 року.

Отже, апеляційну скаргу відповідачем подано після спливу 30-тиденного строку з часу отримання копії оскаржуваного рішення, та з часу отримання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року про повернення апеляційної скарги, інших поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження відповідачем не наведено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні клопотання Державної архітектурно-будівельної інспекції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року слід відмовити.

Враховуючи той факт, що апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою та не подано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строків на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 р. колегія суддів вважає, що станом на 21.11.2019 р. недоліки апеляційної скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України не усунуто.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

У свою чергу, статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання апеляційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.

При цьому, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі "Лелас проти Хорватії", відповідно до яких, держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Крім того, у справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

У свою чергу, згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

При цьому, обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005р. по справі "Смірнова проти України" зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Таким чином, оскільки недоліки апеляційної скарги Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, зазначені в ухвалі про залишення її без руху, зокрема щодо наведення поважних причин пропуску строку звернення до суду та надання доказів на їх підтвердження, апелянтом у строк, встановлений судом, не усунуті, то колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 299, 325, 328 КАС України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Державної архітектурно-будівельної інспекції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.

Головуючий суддя Вівдиченко Тетяна Романівна

Судді: Епель Оксана Володимирівна

Карпушова Олена Віталіївна