Справа № 640/963/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/963/19 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної ради про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської обласної ради, в якому просила

- встановити відсутність компетенції Київської обласної ради виконувати рішення судів (що набрали законної сили), у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», на пленарних засіданнях Київської обласної ради шляхом голосування;

- визнати незаконними дії Київської обласної ради щодо розгляду (голосування) 10.10.2018 на пленарному засіданні позачергової двадцять третьої сесії Київської обласної ради VII скликання питання про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом»;

- зобов`язати Київську обласну раду в особі голови Київської обласної ради на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 у справі №752/14788/14-ц (що набрало законної сили), видати розпорядження (наказ) про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом»;

- стягнути з Київської обласної ради на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду (за період з 10.10.2018 по 08.06.2019 - дата подання позовної заяви) в розмірі 150 000,00 грн..

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили та залишено без змін за наслідками апеляційного та касаційного оскарження, визнано незаконними та скасовано рішення Київської обласної ради і наказ Департаменту охорони здоров`я Київської обласної адміністрації про звільнення позивача та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», однак на роботі позивача так і не було поновлено, а саме питання поновлення ОСОБА_1 на посаді винесено на сесію Київської обласної ради, однак проект рішення щодо поновлення позивача не було підтримано депутатами. Скаржник зазначає, що рішення стосовно поновлення позивача на роботі не могло бути винесено на сесію ради, оскільки це не передбачено чинним законодавством, натомість Київська обласна рада в особі голови Київської обласної ради була зобов`язана вчинити дії з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом видачі відповідного розпорядження (наказу).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Київська обласна рада діяла правомірно, оскільки відповідач є органом місцевого самоврядування, який є колегіальним і відповідно до п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішується питання щодо призначення і звільнення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні обласної ради.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц (а.с.16 т.1) позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської обласної ради, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», третя особа ОСОБА_2 , задоволено частково, визнано незаконним та скасовано пункт 1.4 рішення Київської обласної ради від 26.06.2014 №790-42-VІ «Про деякі питання щодо трудових відносин з керівниками підприємств та закладів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Київської області»; визнано незаконним та скасовано наказ Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 12.08.2014 №345 про звільнення з посади ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31.10.2017 по справі №752/14788/14-ц (а.с.32 т.1), рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 09.07.2018 (а.с.42 т.1), рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31.10.2017 по справі №752/14788/14-ц залишено без змін.

Київська обласна рада звернулась із заявою про роз`яснення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц та ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 02.08.2017 (а.с.88 т.3), було відмовлено у її задоволенні.

17.10.2017 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54929952 (а.с.2 т.2) з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва виданого 12.07.2017 на виконання судового рішення від 14.06.2017 №752/14788/14-ц.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2017 ВП № 54929952, в якій зазначено, що рішення суду підлягає невідкладному виконанню.

08.11.2017 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимим І.С. винесено постанову про накладення штрафу ВП№54929952, якою за невиконання рішення суду на Київську обласну раду накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. 20 листопада 2017 року повторно виніс постанову про накладення штрафу ВП №54929952, якою за невиконання рішення суду на Київську обласну раду накладено штраф на користь держави у розмірі 10 200,00 грн..

10.10.2018 на пленарному засіданні позачергової двадцять третьої сесії Київської обласної ради VII скликання, розглянуто проект рішення Київської обласної ради «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», однак, даний проект рішення не було підтримано депутатами Київської обласної ради.

Не погоджуючись з діями та бездіяльністю Київської обласної ради щодо невиконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц та непоновлення її на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що питання виконання судових рішень регламентується процесуальними законами (відповідними кодексами) та Законом України «Про виконавче провадження», тому у разі невиконання судових рішень заходи процесуального примусу визначаються відповідним судом або виконавцем (у разі наявності виконавчого провадження) у встановленому законом порядку, а не шляхом звернення учасника справи з окремим позовом щодо зобов`язання учасника справи виконати рішення суду.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.1 ст.431 ЦПК визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, вирішення спору в судовому порядку завершується винесенням судового рішення у справі, яке після набрання ним законної сили є обов`язковим для учасників справи та в подальшому має бути виконано стороною у справі самостійно, або у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений у ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч.1, 2 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 наведеної статті передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи з метою виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц позивачем отримано виконавчий лист, який подано для примусового виконання, за результатом чого державним виконавцем відкрито виконавче провадження та здійснювались відповідні дії з метою примусового виконання судового рішення та застосовувались до боржника заходи впливу шляхом накладення штрафів.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц в частині поновлення позивача на роботі державним виконавцем направлено повідомлення «Про вчинення боржником кримінального правопорушення» від 20 листопада 2017 року №54929952/20.1/10 (а.с.62 т.1) до Слідчого управління ГУ НП у м.Києві, після чого, відповідно до п.11 ч.1 ст.39 та ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, питання щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом» 10 жовтня 2018 року винесено на пленарне засідання позачергової 23 сесії Київської обласної ради сьомого скликання, і проект рішення про поновлення позивача на роботі не було підтримано депутатами Київської обласної ради сьомого скликання.

Колегія суддів звертає увагу, що в силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перелік питань, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях наведений у ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», відповідно до п.20 ч.1 якої виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, як вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Згідно з п.2.1 р.2 Порядку призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників підприємств (їх об`єднань), закладів, установ та організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, затвердженого рішенням Київської обласної ради від 21.04.2011 №092-06-VI, керівники суб`єктів господарювання, що засновані на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, призначаються на посаду і звільняються з посади Київською обласною радою на її пленарних засіданнях за поданням управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради.

Отже, на сесію Київської обласної ради підлягає винесення питань про призначення та звільнення керівників суб`єктів господарювання, що засновані на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, натомість чинним законодавством України не передбачено вирішення питання про поновлення на посаді неправомірно звільненого працівника саме на сесії органу місцевого самоврядування.

Незважаючи, що поновлення неправомірно звільненого працівника жодним чином не є тотожним вирішенню питанню про призначення особи на посаду, відповідачем було застосовано до позивача порядок, який передбачає процедуру саме призначення на посаду, тобто виніс вказане питання на розгляд постійної комісії Київської обласної ради з питань управління комунальною власністю, приватизації, житлово-комунального господарства та впровадження енергозберігаючих технологій, яка 05.04.2018 на засіданні №2 рекомендувала передати дане питання на розгляд постійної комісії Київської обласної ради з питань регламенту, депутатської діяльності, законності, правопорядку, взаємодії з правоохоронними органами та запобіганню корупції. Надалі, дане питання розглянуто 06.06.2018 на засіданні постійної комісії Київської обласної ради з питань регламенту, депутатської діяльності, законності, правопорядку, взаємодії з правоохоронними органами та запобіганню корупції і за результатами розгляду, проект рішення Київської обласної ради «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний Центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом» рекомендовано включити до Порядку денного засідання сесії Київської обласної ради. Після чого проект рішення Київської обласної ради «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом» було розглянуто 10.10.2018 на пленарному засіданні позачергової двадцять третьої сесії Київської обласної ради VII скликання, однак, даний проект рішення не було підтримано депутатами Київської обласної ради.

Колегія суддів зазначає, що винесення на розгляд сесії Київської обласної ради на пленарному засіданні питання про відновлення попереднього статусу незаконно звільненого працівника, якого було поновлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суперечить нормам законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання на всій території України, а тому проведення голосування депутатами щодо виконання судового рішення порушує норми ст.1291 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Натомість, чіткий порядок щодо виконання рішення судів про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника наведений у ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, саме шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про поновлення на роботі відбувається виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

При цьому, компетенція Голови обласної ради щодо видачі розпоряджень в межах свої повноважень визначена у ч.7 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Проте, всупереч наведеним нормам законодавства, з моменту ухвалення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц та по теперішній час відповідачем, в особі Голови Київської обласної ради, не було вчинено визначених законодавством дій з метою відновлення прав позивача, яку було поновлено на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом».

Посилання відповідача, що позовні вимоги спрямовані на визначення порядку та способу виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства не беруться судом до уваги, оскільки відповідний порядок чітко визначено у ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», а тому жодного питання стосовно встановлення порядку та способу виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2017 №752/14788/14-ц в результаті розгляду даного адміністративного позову не вирішуватиметься.

Крім того, в рамках цивільної справи №752/14788/14-ц Голосіївським районним судом міста Києва вже досліджувалось питання щодо встановлення способу та порядку виконання рішення суду та ухвалою від 19 грудня 2017 року (а.с.87) в задоволенні заяви Київської обласної ради про встановлення способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної ради, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом» про визнання незаконним і скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

З наведеного вбачається, що незважаючи на рішення суду, яке набрало законної сили та підлягало негайному виконанню, незважаючи на застосовані державним виконавцем штрафні санкції та наявність кримінального провадження, внесеного до ЄДРСР 12 грудня 2017 року за номером 0006341 (а.с.64 т.1) відповідачем не було вчинено відповідних дій з відновлення незаконно порушеного права позивача на працю, яке закріплено у ст.43 Конституції України, і всупереч положенням чинного законодавства України, яке визначає засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, виніс питання про поновлення позивача на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», що не передбачено положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.2 Конституції України Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про незаконність дій відповідача щодо розгляду (голосування) 10 жовтня 2018 року на пленарному засіданні позачергової двадцять третьої сесії Київської обласної ради VII скликання питання про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом» та наявності підстав, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, зобов`язати Київську обласну раду в особі голови Київської обласної ради на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року у справі №752/14788/14-ц, видати розпорядження (наказ) про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом».

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення відсутності компетенції Київської обласної ради не можуть бути задоволені судом, з тих підстав, що компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою. При цьому, між сторонами відсутній компетенційний спір.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. суд керується наступним.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як зазначено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі N 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі N 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі N 233/3464/17.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач зазначає, що сам незаконний процес голосування і рішення засідання сесії Київської обласної ради, яке базується на незаконному голосуванні, нанесло їй суттєву моральну шкоду, так як виставило позивача у неприглядному світлі в очах громади, а факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок непоновлення на роботі за рішенням суду підтверджується висновком експертного дослідження №10/08-18 від 08 серпня 2018 року (а.с.99 т.3).

Колегія суддів вважає, що встановлення судом факту необґрунтованого винесення відповідачем питання щодо виконання судового рішення про поновлення позивача на голосування депутатів на сесії Київської обласної ради, що призвело до тривалого невиконання рішення про поновлення на посаді після незаконного звільнення ОСОБА_1 вже є достатнім доказом того, що позивачу було завдано моральної шкоди, що спричинило порушення звичного способу життя та докладання додаткових зусиль в організації свого життя.

Обмеження гарантованого права на працю, передбаченого ст.43 Конституції України, протягом більше ніж двох років, беззаперечно свідчить про завдання позивачу моральної шкоди Київською обласною радою.

Згідно з висновком експертного дослідження №10/08-18 від 08 серпня 2018 року (а.с.99 т.3), проведеного Центром психологічної експертизи Інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти, позивач через невиконання Київською обласною радою рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі тривалий час переживала фрустраційну напругу внаслідок неможливості задовольняти життєво важливі потреби. У зв`язку з тривалим переживанням такого стану у позивача виникли стійкі функціональні порушення психосоматичного кола, порушилось переживання стану об`єктивного благополуччя, виникли переживання особистої вразливості, втрати контролю за власним життям. Зазнала порушень ієрархія основних життєвих цінностей, тривалість і особливості взаємодії ОСОБА_1 з представниками відповідача, що мають повноваження для поновлення її на посаді, призвели до виникнення переживання тривоги та відчуття особистої вразливості.

Разом з тим, що стосується заявленої моральної шкоди на рівні 150 000,00 грн., то позивачем не доведено, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою, та не надано будь-якого розрахунку; тому, виходячи з меж розумності, суд вважає, що достатнім буде стягнути з відповідача на користь позивача за заподіяну моральну шкоду суму в розмірі 50 000,00 грн., тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 наведеної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 наведеної статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За нормами п.4 ч.1 ст.322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках даної справи позивачем було замовлено та оплачено проведення комп`ютерно-технічної експертизи, що підтверджується висновком №14744 від 07 лютого 2019 року (а.с.166 т.1), актом приймання-здачі наданих послуг №07022019/2 від 07 лютого 2019 року (а.с.212 т.1), рахунком-фактурою №04022019/1 від 04 лютого 2019 року та квитанцією №174 від 04 лютого 2019 року на суму 4000,00 грн (а.с.213 т.1). Витрати з проведення зазначеної комп`ютерно-технічної експертизи підлягають розподілу.

Відповідно до заявлених позовних вимог, при зверненні до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1536,80 грн за вимоги немайнового характеру та 1500,00 грн за вимоги майнового характеру, а при зверненні до суду апеляційної інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4555,20 грн, та враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів вважає за необхідне присудити понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року за рахунок органу місцевого самоврядування - Київської обласної ради в частині сплаченого судового збору в сумі 2036,80 грн за подання позовної заяви до суду першої інстанції та в сумі 3055,20 грн за подання апеляційної скарги, з огляду на часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Київської обласної ради щодо розгляду (голосування) 10 жовтня 2018 року на пленарному засіданні позачергової двадцять третьої сесії Київської обласної ради VII скликання питання про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом».

Зобов`язати Київську обласну раду в особі голови Київської обласної ради на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року у справі №752/14788/14-ц, видати розпорядження (наказ) про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом».

Стягнути з Київської обласної ради (м.Київ, пл.Лесі Українки, 1; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Київської обласної ради (м.Київ, пл.Лесі Українки, 1; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на проведення комп`ютерно - технічної експертизи в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп.) та зі сплати судового збору в сумі 2036,80 грн (дві тисячі тридцять шість гривень 80 коп.) за подання позовної заяви до суду першої інстанції та в сумі 3055,20 грн (три тисячі п`ятдесят п`ять гривень 20 коп.) за подання апеляційної скарги.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма