Справа № 463/2689/19
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №463/2689/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.;

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Цуняк ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області (далі ГУПФУ у Львівській області, відповідач) у якій просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в обчисленні позивачу розміру пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і зобов`язати відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991, починаючи з 12.02.2016, з урахуванням проведених виплат.

Згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова матеріали даної адміністративної справи було передано за предметною юрисдикцією для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

16.05.2019 матеріали справи надійшли до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 21.05.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

У встановлений строк ОСОБА_1 усунув недоліки вказані в ухвалі від 21.05.2019, на підставі чого 10.06.2019 було відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на подану заяву у якій ОСОБА_1 просив призначити, нарахувати та виплачувати йому пенсію починаючи з лютого 2016 року відповідно до ст. 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням виплачених сум, Пенсійний фонд відмовив йому у задоволенні зави. Позивач вважає таку відмову протиправною з огляду на те, що не писав заяву про призначення йому страхової допомоги, оскільки не був застрахований, а просив призначити пенсію за віком з урахуванням середньомісячного заробітку за період з 01.01.1987 по 31.12.1991 включно та за період роботи починаючи з щ1.07.2003. ОСОБА_1 вказує, що покликання відповідача у зазначеній відмові на те, що йому з 12.02.2011 призначена пенсія за віком за Списком №2, згідно чинного на момент призначення пенсії законодавства є необґрунтованими.

ГУПФУ у Львівській області надало відзив на позовну заяву (вх.№22559). На заперечення позовних вимог зазначає, що позивачу з 12.02.2011 призначено пенсію за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу. В подальшому позивачу з урахуванням змін у законодавстві було здійснено перерахунки з урахуванням наявних в пенсійній справі документів про стаж та заробіток. Вказано, що позивачем була подана заява 04.03.2019 про перерахунок згідно ч.4 ст. 42 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відділом з питань призначення та перерахунку пенсій №10 було проведено такий перерахунок з 01.03.2019. Пенсія обчислена при загальному стажі 42 роки 3дні до 31.01.2019, коефіцієнт стажу з урахуванням оцінки одного року страхового стажу 1% - 0,4200. Позивачу нарахована також доплата за березень 2019. Виходячи з наведеного, позовні вимоги відповідач вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того відповідач звертає увагу на факт пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до адміністративного суду.

23.07.2019 за вх №25933 ГУПФУ у Львівській області надало додаткові пояснення згідно з якими зазначає, що у 2017 році позивач звертався до суду із вимогами аналогічними викладеним у даному позові і у їх задоволенні судом було відмовлено, а тому і даний позов задоволенню не підлягає.

Позивач 10.09.2019 за вх. №32412 надав заперечення на твердження відповідача про пропуск строку на звернення до суду. Зазначає, що звернувся з оскарженням відмови Пенсійного фонду від 07.03.2019, а тому строк не пропущений.

Крім того ОСОБА_1 10.09.2019 за вх. №32419 подав відповідь на відзив. Зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягав застосуванню, щодо позивача, оскільки у нього немає свідоцтва про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, анкети та договору про що зазначає відповідач. У даному конкретному випадку на переконання позивача повинен братися до уваги середньомісячний заробіток згідно поданої довідки №96 від 07.07.2010 виданої Рожнятівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини, а обрахунок має здійснюватися відповідно до ст.ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач 15.10.2019 долучив до матеріалів справи додаткові пояснення, у яких зазначає, що у пенсійній справі позивача наявна довідка №96 згідно якої на думку позивача має обчислюватися пенсія. Вказує, що у таких довідках зазначається перерахунок з інших грошових одиниць у гривні у іншому випадку такий перерахунок здійснюється Пенсійним фондом, який повідомляв позивача листом від 26.09.2017 №95/Л-12ШВ про те, що немає доцільності у такому перерахунку оскільки розмір пенсії буде значно менший.

Ухвалою судді від 15.10.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання ГУПФУ у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду.

Заявою ГУПФУ у Львівській області 21.10.2019 за вх. №38118 було долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи №186040.

Позивач надав заперечення на додаткові пояснення від 28.10.2019 за вх.№39310. Вказує, що відповідачем не наведено аргументів на спростування вимог заявлених ОСОБА_1 у заяві від 19.02.2019 на яку він отримав оскаржувану відмову. Зазначає, що відповідач просто надав інформацію про здійснений перерахунок пенсії і не наведені аргументи, які б свідчили про правомірність оскаржуваної відмови.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях ,просила відмовити у задоволення позовних вимог.

Всебічно та повно дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши доводи сторін та пояснення свідка, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є пенсіонером. З 12.02.2011 йому призначено пенсію за віком.

19.02.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Відділу обслуговування громадян у м. Львові (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУПФУ у Львівській області із заявою про призначення, нарахування та виплату йому пенсії за віком починаючи з 11.02.2016 відповідно до ст.ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-12 від 05.11.1991 з урахуванням виплачених сум.

07.03.2019 ГУПФУ у Львівській області листом №663/21/Л-20/03.11-36 повідомило ОСОБА_1 , що з 12.02.2011 йому призначена пенсія за віком за Списком №2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначено, що подано заяву від 04.03.2019 про перерахунок згідно ч.4 ст.42 Закону.

Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства з 01.03.2019 проведено перерахунок згідно ч.4 ст.42 Закону (рішення №40 від 06.03.2019).

З 01.03.2019 пенсія обчислена при загальному стажі 42 роки 3 дні до 31.01.2019, коефіцієнт стажу з урахуванням оцінки одного року страхового стажу 1% - 0,42000. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014, 2015 та 2016 роки (4404,35 грн. х 1,24981), становить - 5504,60 грн.

Розмір пенсійної виплати станом на 01.03.2019 становить 2387,11 грн., в т.ч.: 2311,93 грн.- розмір пенсії за віком (5504,60 грн. х 0,42000);

75,18 грн. - доплата за 7 років понаднормативного стажу понад 35 років (1074,00 грн. х7%).

Нарахована доплата за березень 2019 в сумі 165,71 грн.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в обчисленні йому розміру пенсії за віком відповідно до ст.ст. 64,65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 1 Закону №1788-XII визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 51 Закону № 1788-ХІІ від 05.11.1991 передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Суд звертає увагу, що частина третя статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частина третя статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" викладені в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 911-VIII від 24.12.2015, № 1774-VIII від 06.12.2016.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08.07.2011 передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, у п. 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24.12.2015 передбачено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.64, ст.65 Закону № 1788-ХІІ пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Так середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У разі відсутності відомостей про заробітну плату (виплати, дохід) у системі персоніфікованого обліку подаються документи про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), видані в установленому законодавством порядку.

У разі якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала менший період, ніж передбачено частиною першою цієї статті, середньомісячний заробіток визначається за фактичний період роботи шляхом ділення загальної суми заробітку за цей період на число місяців у ньому.

Якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні). У цьому разі для обчислення пенсії враховується заробіток у розмірі не більше двох тарифних ставок (окладів).

Судом встановлено, що пенсія позивачу призначена з 12.02.2011, що підтверджується протоколом №40468.

Крім цього суд звертає увагу на покликання позивача стосовно того, що у нього відсутнє свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, доказів протилежного відповідачем не надано. Також, на думку суду, на здійснення перерахунку пенсії позивача саме у спосіб, який ОСОБА_1 вважає протиправним могли вплинути ті обставини, що відповідачем не було взято до уваги протоколи про призначення пенсії за 2011-2013 роки.

Тому з урахуванням наведеного вище, є підстави дійти висновку, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08.07.2011 та частиною третьою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як і положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148 від 03.10.2017 яким проведено осучаснення пенсій, а саме стосовно того що пенсії перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески, були враховані відповідачем при відмові у задоволенні заяви позивача без взяття до уваги усіх належних обставини та ґрунтовного дослідження матеріалів пенсійної справи.

Також суд вважає за доцільно зазначити, що оскаржуване рішення відповідача оформлене листом від 07.03.2019 №663/21/Л-20/03.11-36 у розумінні КАС України не є належно оформленим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Сукупно враховуючи наведене, суд приходить до висновку про підставність вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача, щодо відмови в обчисленні позивачу розміру пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону № 1788-XII.

Щодо вимоги про зобов`язання ГУПФУ у Львівській області здійснити призначення, нарахування та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону № 1788-XII , починаючи з 12.02.2016, з урахуванням проведених виплат, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу ч.5 ст. 45 Закону передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії чи її виплаті, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) та виплати пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання ГУПФУ у Львівській області вирішити питання про призначення, нарахування та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону № 1788-XII, починаючи з 12.02.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано жодних доказів на спростування тверджень позивача про протиправність дій щодо відмови в обчисленні позивачу розміру пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в обчисленні ОСОБА_1 розміру пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вирішити питання про призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991, починаючи з 12.02.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19.11.2019.

Суддя В.М. Сакалош