Справа № 810/3703/14
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2019 року

Київ

справа №810/3703/14

касаційне провадження №К/9901/1993/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - Митниця) на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 (суддя - Шевченко А.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 (головуючий суддя - Бабенко К.А., судді - Борисюк Л.П., Кобаль М.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі - Товариство) до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до суду із позовом до Митниці, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів: від 17.12.2013 №10025002/2013/500514/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500516/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500526, від 17.12.2013 №10025002/2013/500527/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500520/2 та від 25.12.2013 №10025002/2013/500536/2.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що: Митниці були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів, що надійшли до України на підставі зовнішньоекономічного контракту, проте Митниця без передбачених законодавством підстав (наявності обґрунтованого сумніву) витребувала додаткові документи і прийняла рішення про коригування митної вартості товару; Митниця не провела процедуру консультацій між Митним органом та декларантом; Митниця не довела неможливості визначення митної вартості за методами 2а-2г, з урахуванням того, що у Митниці була наявні інформація щодо вартості аналогічних товарів, зокрема, інформація з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України; Митниця в порушення вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, не вказала у оспорюваних рішеннях докладної інформації та джерел, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів за резервним методом; Товариство протягом 80 днів з момент випуску товарів у вільний обіг із заявою про визнання заявленої митної вартості та скасування рішення із доданням відповідних документів.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 16.07.2014 позов задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував рішення Митниці про коригування митної вартості товарів: від 17.12.2013 №10025002/2013/500514/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500516/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500526, від 17.12.2013 №10025002/2013/500527/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500520/2 та від 25.12.2013 №10025002/2013/500536/2.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач для оформлення товару за першим методом (за ціною контракту) надав усі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а Митниця безпідставно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару та не довела неможливість визначення митної вартості товару за ціною контракту та необхідності визначення такої вартості за резервним методом, з урахуванням того, що: у Митниці була наявні інформація щодо вартості аналогічних товарів; Митниця не провела процедуру консультацій між Митним органом та декларантом; в порушення вимог митного законодавства Митниця не вказала у оспорюваних рішеннях докладної інформації та джерел, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів за резервним методом.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 24.11.2014 змінив рішення суду першої інстанції, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправними і скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів в особі її структурного підрозділу Митного посту «Західний»: від 17.12.2013 №10025002/2013/500514/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500516/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500526, від 17.12.2013 №10025002/2013/500527/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500520/2 та від 25.12.2013 №10025002/2013/500536/2; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині формулювання резолютивної частини, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів приймались структурним підрозділом Митниці - Митним постом «Західний». В решті суд апеляційної інстанції погодився з доводами суду першої інстанції, зазначивши про те, що страхові витрати є складовою контрактної вартості товару, що передбачено підпунктом 3.1 статті 3 контракту № 472 від 22.01.2013, а надання Товариством прайс-листів виключно на продукцію, митне оформлення якої здійснювалось, а не на весь асортимент виробника не є підставою для прийняття оспорюваних рішень.

Митниця оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.01.2015 відкрив касаційне провадження у даній справі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: в довідці про транспортні витрати було вказано, що вантаж не страхувався, проте до митного оформлення Товариством був наданий страховий поліс Компанії «Граве Україна» без договору про страхування вантажу; Товариством не було надано документів, які б підтверджували таку складову митної вартості товару як пакування; зазначена в платіжному дорученні від 256.03.2014 № 14185 сума відрізняється від суми, вказаної у інвойсі від 11.04.2014 № SF17139, в більшу сторону.

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 20.02.2018 прийняв касаційну скаргу Митниці до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, а ухвалою від 13.09.2019 - закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 17.09.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Товариство подало до Митниці електронні митні декларації від 17.12.2013 № 100250002/2013/037667, № 100250002/2013/037672, № 100250002/2013/037725, № 100250002/2013/037724, № 100250002/2013/037673 та від 25.12.2013 № 100250002/2013/038080, згідно яких митна вартість товару, придбаного на підставі контракту № 472 від 22.01.2013, укладеного між Товариством (покупцем) та Компанією «Nils Sperre AS» (Норвегія)(продавцем), була визначена позивачем за ціною договору. До митної декларації Товариством були додані наступні документи: картки обліку особи, яка здійснює операції з товарами, міжнародні автомобільні накладні (CMR), рахунки - фактури (інвойси), довідки про транспортні витрати, пакувальні листи, зовнішньоекономічні договори (контракти) купівлі - продажу, ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2 (ввезення товару), підтвердження законності вилучення водних біоресурсів із середовища їх існування, сертифікати відповідності, інформацію про позитивні результати здійснення санітарно - епідеміологічного контролю товару, резервні позиції, сертифікати якості, міжнародні ветеринарні сертифікати. Разом з цим, Митницею було повідомлено Товариство, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) з підстав: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Митного кодексу України); невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення мит6ної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України; того, що у митного органу наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості та інших умов, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, з огляду на що декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати (за наявності) такі додаткові документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який нього замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; за наявності - інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; . Також Митницею було вказано, що інші методи не можуть бути використані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні або подібні товари, відсутності основи для віднімання (додавання), а також про те, що процедуру консультацій між митним органом та декларантом проведено.

На зазначені вимоги Товариство надало Митниці: прайс-лист № б/н від 05.12.2013, комерційну пропозицію № б/н від 05.12.2013 за митною декларацією від 17 грудня 2013 року №100250002/2013/037667; комерційну пропозицію № б/н від 05.12.2013, прайс-лист № б/н від 05.12.2013, огляд цін стосовно вартості риби на світових ринках від 17.12.2013, статистику цін від 17.12.2013 року за митною декларацією від 17 грудня 2013 року №100250002/2013/037672; комерційну пропозицію № б/н від 05.12.2013, прайс-лист № б/н від 05.12.2013 за митною декларацією від 17.12.2013 №100250002/2013/037725; комерційну пропозицію № б/н від 09.12.2013, прайс-лист № б/н від 09.12.2013 за митною декларацією від 17.12.2013 №100250002/2013/037724 ; документ, що містить відомості про вартість транспортних витрат від 16.12.2013 № 5097, комерційну пропозицію № б/н від 09.12.2013, прайс-лист № б/н від 09.12.2013, огляд цін стосовно вартості риби на світових ринках від 17.12.2013, статистику цін від 17.12.2013 за митною декларацією від 17.12.2013 №100250002/2013/037673; комерційну пропозицію № б/н від 13.12.2013, прайс-лист № б/н від 13.12.2013, огляд цін стосовно вартості риби на світових ринках від 25.12.2013, статистику цін від 25.12.2013 за митною декларацією від 24.12.2013 №100250002/2013/03808.

Разом з цим,Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 17.12.2013 №10025002/2013/500514/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500516/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500526, від 17.12.2013 №10025002/2013/500527/2, від 17.12.2013 №10025002/2013/500520/2 та від 25.12.2013 №10025002/2013/500536/2, відповідно до яких визначила митну вартість товарів за резервним методом. Підставою для коригування митної вартості товарів Митниця зазначила те, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство одночасно з митними деклараціями в повному обсязі надало до Митниці документи, які підтверджують митну вартість товару, згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а також документи, які були наявні у Товариства - на вимогу Митниці згідно з частиною третьою цієї статті, тоді як Митниця не довела, що подані Товариством документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому Митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом № 1), з урахуванням наявних у матеріалах справи листів Державної служби статистики України, витягів з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, інформації зі щомісячного інформаційного бюлетеня «Огляд цін українського та світового товарних ринків» ДП «Держзовнішінформ», до яких Митниця має вільний доступ, а також зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо непроведення процедури консультацій між митним органом та декларантом.

Таким чином, доводи Митниці, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити.

При цьому, посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що Товариством не було надано документів, які б підтверджували такі складові митної вартості товару як пакування та страхування, є необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій було встановлено, що за умовами пункту 2.1 статті 2, пункту 3.1 статті 3 контракту № 472 від 22.01.2013, витрати на пакування та страхові витрати є складовою контрактної вартості товару. Також безпідставними є доводи Митниці про невідповідність суми, зазначеної у інвойсі, сумі, вказаній у платіжному дорученні, оскільки первинним бухгалтерським документом, яким фіксується господарська операція, є платіжне доручення, з урахуванням того, що Митниця не довела, що зазначена обставина будь-яким чином вплинула на числові значення митної вартості товару.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Митниці підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду