Справа № 1.380.2019.000976
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/7043/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Матковської З.М., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Крутько О.В., м. Львів) у справі № 1.380.2019.000976 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Львівської міської ради в якому просив визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) „Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля будинку АДРЕСА_2 ) від 24.01.2019 за №4622. Визнати дії Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) з відмови гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ) протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення дій щодо відмови гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) „Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля будинку АДРЕСА_2 ) від 24.01.2019 за №4622.

Зобов`язано Львівську міську раду (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) та прийняти обґрунтоване рішення.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

З рішенням суду першої інстанції не погодились позивач ОСОБА_1 та відповідач Львівська міська рада, які подали апеляційні скарги.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Апелянт Львівська міська рада просить у апеляційній скарзі скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено та підтверджується, що 4.05.2016 року позивач звернувся із заявою до Львівської міської ради в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації (проекту) із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і встановлення меж земельної ділянки в натурі.

14.09.2017 року на засіданні 10-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради прийнято ухвалу № 2432 Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ).

Позивач зазначене рішення відповідача оскаржив до Франківського районного суду м. Львова, який постановою від 06.12.2017р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.01.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання Ухвали Львівської міської ради незаконною та протиправною та зобов`язання до вчинення дій задоволив, а саме: визнав ухвалу Львівської міської ради Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля АДРЕСА_2 ) від 14.09.2017 року за №2432, дії і бездіяльність відповідача - протиправними і незаконними. Зобов`язав Львівську міську раду вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між житловими будинками номера яких 236/1 та АДРЕСА_4 (біля житлового будинку АДРЕСА_2 ) згідно плану земельної ділянки.

Відповідач, на виконання вимог постанови Франківського районного суду щодо вирішення питання про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою ухвалою від 17.05.2018р. №3491 Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 відмовив позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ).

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2018 року у справі №813/2273/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) „Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля АДРЕСА_2 ) від 17.05.2018р. за № 3491. Зобов`язано Львівську міську раду (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 (біля житлового будинку АДРЕСА_2 ), з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні. В іншій частині позову відмовлено.

24.01.2019 року відповідачем на засіданні 17-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради прийнято ухвалу № 4622 Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля будинку АДРЕСА_2 ).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відповідно до частини 10 вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Пунктом в частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 статті 122 ЗКУ передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Врахувавши вказані вище норми, суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Також, судом першої інстанції зазначено, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено в ухвалі Конституційного Суду України від 29.09.2015 № 44-у/2015 Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (Справа № 2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 (справа № 824/167/15-а/21-3690а15).

Із матеріалів справи видно, що позивач скористався своїм правом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки подав до Львівської міської ради заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 біля АДРЕСА_2 ).

Відповідач за результатами розгляду вказаної заяви відповідно до оскаржуваного рішення від 24.01.2019 року №4622 відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000 га на АДРЕСА_2 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Положення статей 116, 118, 121, 122, 123 Земельного кодексу України надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації та зобов`язують мотивувати відмову у наданні такого дозволу, а також визначають підстави, з яких така відмова, може бути прийнята.

Таким чином, законодавством України чітко визначено вирішено питання безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема розгляд заяв на сесії, а згодом у випадку надання дозволу на розробку проекту землеустрою, підготовка та подання відповідних документів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено жодних підстав щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а саме в ньому відсутні посилання про невідповідність місця розташування земельної ділянки:

-вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів;

-вимогам генерального плану міста Львова;

-вимогам іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель цієї ж адміністративно-територіальної одиниці;

-вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування території цих же населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідачем вимоги Земельного кодексу України не дотримано.

Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ухвала Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) „Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 біля АДРЕСА_2 ) від 24.01.2019 за №4622 не містить достатніх мотивів та обґрунтувань з посиланням на відповідні норми права, з яких виходив відповідач.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання утриматися від вчинення дій щодо відмови гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 біля АДРЕСА_2 ), суд першої інстанції вірно зазначив, що в розумінні норм КАС України кожна особа може звернутись до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, у спорі, що розглядається, відсутній факт порушення прав позивача з боку відповідача у майбутньому, тобто, позивач передчасно звернувся з позовною заявою, яка містить вищезазначену вимогу, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання дій Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) з відмови гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ) протиправними то такі дії виражені у оскаржуваній ухвалі, яка визнана протиправною і скасована судом, тому немає підстав для повторного визнання їх протиправними.

Стаття 245 ч.2 п.10 КАС України наділяє суд правом у разі задоволення позову прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З метою захисту прав позивача, судом першої інстанції правомірно зобов`язано Львівську міську раду (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) та прийняти обґрунтоване рішення.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.000976 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Ільчишин
З. М. Матковська
Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.