Справа № 160/2150/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2019 року Справа № 160/2150/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, відповідача-2: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління праці та соціального захисту Самарської районної у м. Дніпрі ради, в якому просить:
визнати дії Управління праці та соціального захисту Самарської районної у місті Дніпрі ради по відмові ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої суми допомоги при народженні дитини за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року у загальній сумі 9 460,00 гривень протиправними;
зобов`язати Управління праці та соціального захисту Самарської районної у місті Дніпрі ради поновити нарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , єдиноразову допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виплатити заборгованість за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року у загальній сумі 9 460,00 (Дев`ять тисяч чотириста шістдесят) гривень.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що 03 листопада 2014 року рішенням Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради їй було призначено наступну допомогу при народженні дитини відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми":
- з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року - у сумі 10 320,00 грн.;
- з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року - у сумі 860,00 грн. щомісячно.
Зазначена допомога була виплачена по вересень 2016 року включно, а з жовтня 2016 року виплату допомоги було припинено.
В липні 2018 року позивач з сім`єю повторно виїхала з тимчасово непідконтрольної території України на постійне місце проживання до м. Дніпро. На звернення позивача щодо виплати допомоги відповідач відмовив у поновленні виплати допомоги при народженні дитини, мотивуючи тим, що позивач звернулася за призначенням допомоги після спливу 12 місяців з народження дитини. Крім того відповідач повідомив позивача, що її особова справа, як отримувача допомоги при народженні дитини, з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради до них не надходила.
Позивач вважає відмову відповідача від виплати їй допомоги по народженню дитини протиправною та такою, що порушує її права та права дитини, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).
Статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначені підстави для припинення виплати допомоги при народженні дитини, серед яких відсутні підстави про які зазначає відповідач.
Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 10 червня 2019 року вирішено подальший розгляд адміністративної справи №160/2150/19 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 16 липня 2019 року.
Ухвалою суду від 16 липня 2019 року замінено відповідача по даній справі, а саме Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради на Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради.
22 липня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що заперечує проти позову у зв`язку з наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає: АДРЕСА_1 . Перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення м. Костянтинівка Донецької області як отримувач державних та адресних допомог, виплату яких з 1 листопада 2016 року було припинено у зв`язку з відсутністю родини позивача за фактичним місцем проживання, відповідно до пункту 9 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі по тексту - Порядок № 365).
З 26 липня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПтаСЗН Самарської районної у місті Дніпрі ради як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.
Місце перебування позивача у період з 2016 по 23 липня 2018 року невідоме.
Позивач в своєму позові зазначає, що 31 серпня 2018 року вона звернулась до УПтаСЗН Самарської районної у місті Дніпрі ради з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Листом від 11 вересня 2018 року № 8808 їй було відмовлено в продовженні виплати допомоги.
Представник відповідача звертає увагу на пункт 11 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі по тексту - Порядок № 1751), відповідно до якого для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:
заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).
Згідно Порядку № 365, рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам приймається районними комісіями з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами районних у містах рад.
Фактично з листопада 2016 року ОСОБА_1 до районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та до УПтаСЗН Самарської районної у місті Дніпрі ради з відповідними заявами на продовження виплати допомоги при народженні дитини не зверталась. Питання поновлення виплати не розглядалось. Лист УПтаСЗН Самарської районної у місті Дніпрі ради від 11 вересня 2018 року № 8808 не можна вважати відмовою Управління в поновленні відповідачу виплати допомоги при народженні дитини.
Згідно статей 10, 11 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», пунктів 10, 12 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж 12 календарних місяців після народження дитини. Пунктом 13 Порядку № 1751 визначено, що виплата допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун) звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.
Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року до участі у даній справі у якості другого відповідача було залучено Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (відповідач-2).
15 жовтня 2019 року на адресу суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній стверджує, що вважає позовні вимоги безпідставними у зв`язку з наступним.
ОСОБА_1 22.09.2014 звернулась до управління за призначенням допомоги при народженні дитини.
Згідно «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, управлінням зроблено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та складено акт від 14.09.2016, яким встановлено зі слів сусідів, що гр. ОСОБА_1 не мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .
На підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї з 28.09.2016 р. в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб дію довідки гр. ОСОБА_1 від 04.11.2014 р. № НОМЕР_2 було призупинено у зв`язку з непідтвердженим місцем фактичного перебування.
Відповідно інформації Державної прикордонної служби України гр. ОСОБА_1 за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, дію довідки гр. ОСОБА_1 від 04.11.2014 р. № НОМЕР_2 було скасовано наказом начальника управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради № 86/1 від 03.03.2017 р. «Про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб» згідно пп. 3 п. 1 ст. 12 Закону України від 20.10.2014 р. № 1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
На підставі вищевикладеного допомогу при народженні дитини припинено з 01.10.2016 р. за рішенням комісії від 28.09.2016.
В судове засідання 29 жовтня 2019 року позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Представники відповідачів в судове засідання також не з`явились, звернулись до суду із клопотаннями про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2014 року проживала у м. Донецьку. У 2014 році внаслідок бойових дій у стані вагітності переїхала з м. Донецьк до м. Костянтинівка Донецької разом з чоловіком.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Костянтинівка народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим 12.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.
22 вересня 2014 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.
03 листопада 2014 року рішенням Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради позивачу було призначено допомогу при народженні дитини відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми":
з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року - у сумі 10 320,00 грн.;
з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року - у сумі 860,00 грн. щомісячно.
Зазначена допомога була виплачена по вересень 2016 року включно, а з жовтня 2016 року виплату допомоги було припинено. Таким чином сума недоотриманої допомоги за 11 місяців з 01.10.2016 року по 31.08.2017 року становить 9460,00 грн.
В липні 2018 року позивач з сім`єю повторно виїхала з тимчасово непідконтрольної території України на постійне місце проживання до м. Дніпро.
Як встановлено судом, управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради було зроблено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та складено акт від 14.09.2016 р., яким встановлено, зі слів сусідів, що гр. ОСОБА_1 не мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .
Таким чином, виплату допомоги позивачу було припинено у зв`язку з відсутністю позивача за місцем перебування.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Законом, що встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення є Закон України Про державну допомогу сім`ям з дітьми № 2811-XII від 21.11.1992 року (далі Закон № 2811-XII).
Відповідно до п. 2 ст. 3 цього Закону сім`ям з дітьми призначається такий вид допомоги як допомога при народженні дитини.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону № 2811-XII покриття витрат на виплату державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.
Відповідно до ст. 5 Закону № 2811-XII всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).
Згідно ст. 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Як передбачено ст. 11 Закону № 2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі:
позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;
відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;
тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;
припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;
нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.
Отже, з викладеного вбачається, що припинення виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з не підтвердженням місцезнаходження батьків не передбачено чинним Законом.
У відзиві на позов представник відповідача-2, як на підставу припинення виплати допомоги, посилається на Постанову КМУ від 8 червня 2016 р. №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у п. 9 якого зазначено, що під час обстеження матеріально-побутових умов сім`ї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обов`язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов`язку.
Однак, посилання відповідача-2 на Постанову КМУ від 8 червня 2016 р. №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним» є безпідставним, оскільки постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, у цьому випадку Законом № 2811-XII.
Крім того, згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача-2 щодо припинення виплат ОСОБА_1 допомоги при народження дитини за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року у загальній сумі 9 460,00 гривень та зобов`язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити ОСОБА_1 заборгованість по допомозі при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року у загальній сумі 9 460,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста шістдесят гривень нуль копійок).
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради щодо припинення виплат ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року у загальній сумі 9 460,00 гривень.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити ОСОБА_1 заборгованість по допомозі при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року у загальній сумі 9 460,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста шістдесят гривень нуль копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

29 жовтня 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

Згідно з оригіналом.

Суддя В.М. Олійник