Справа № 524/2275/17
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

Київ

справа №524/2275/17

адміністративне провадження №К/9901/15340/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16.05.2017 (постановлена у складі судді Нестеренка С.Г.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 (постановлена у складі колегії Зеленського В.В., Чалого І.С., П`янової Я.В.)

у справі №524/2275/17

за позовом ОСОБА_1

до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в особі ліквідатора з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у м. Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів Бончака Степана Антоновича

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, в якому просила суд:

- визнати неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в частині невиплати їй в 2007 році матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі на 2006 - 2009 роки;

- зобов`язати виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити їй за 2007 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- зобов`язати виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

Позов обґрунтовано тим, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно умов колективного договору, укладеного між відповідачем та трудовим колективом, мала обов`язковий характер.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16.05.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 не передбачено обов`язок керівника установи виплачувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань при звільненні працівника з посади.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що роботодавець, взявши на себе зобов`язання надавати таку матеріальну допомогу, має її виплатити при наявності коштів, однак відповідачем не було підтверджено належними доказами факт відсутності у нього коштів на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді спеціаліста І категорії по роботі з населенням за місцем проживання з 20.10.2006 до 27.04.2010.

15.05.2006 на загальних зборах профспілкового комітету виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука та Автозаводської районної Ради м. Кременчука було прийнято колективний договір на 2006 - 2009 роки.

Позивач із заявою про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2007 рік до відповідача не зверталася.

Вважаючи неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в частині невиплати їй в 2007 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі на 2006 - 2009 роки, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

За змістом статті 33 Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно статті 21 Закону України Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 №3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанова Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 №268 (далі - Постанова від 09.03.2006 №268) надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів (пункт 8 Постанови від 09.03.2006 №268).

З огляду на викладене, Суд зазначає, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань повинна надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини.

Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, вказуючи при цьому будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

Оскільки потреба у вирішенні соціально-побутових потреб може виникнути у державного службовця, тому саме він має ініціювати питання про надання такої допомоги (надання допомоги повинно мати достатнє підґрунтя, вияв та заявлення потреби шляхом подання заяви довільної форми), отже необхідна ініціатива особи, яка має потребу у вирішенні таких потреб і заявляє про їх наявність.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, пунктом 5.3 Колективного договору на 2006-2009 роки, прийнятого на загальних зборах профспілкового комітету Автозаводського райвиконкому 15.05.2006, зареєстрованого у Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Кременчуцької міської ради, передбачено, що адміністрація зобов`язувалася при наявності коштів надавати матеріальну допомогу працюючим в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових питань.

Також, судами встановлено, що позивач не зверталась до відповідача із заявою про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2007 рік.

Таким чином, позивач не заявила про наявність у неї підстав та потреби для отримання вказаної допомоги, відтак у роботодавця не виникало обов`язку для її виплати.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не погодились з доводами позивача про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мала бути виплачена їй при звільненні, оскільки Постановою від 09.03.2006 №268 не передбачено обов`язку керівника установи щодо виплати вказаної матеріальної допомоги при звільненні працівника з посади.

Також, суди попередніх інстанцій правильно відхилили посилання позивача на її необізнаність із умовами колективного договору, оскільки це жодним чином не впливає на її права передбачені Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Постановою від 09.03.2006 №268.

За встановлених обставин справи, Суд вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що мали застосовуватися до цих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин цієї справи та з урахуванням викладеного, Суд не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16.05.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.Бевзенко

судді Н.А.Данилевич

Н.В.Шевцова