Справа № 180/2027/16-а(2-а/180/44/17)
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа №180/2027/16-а(2-а/180/44/17)

адміністративне провадження №К/9901/33949/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області (у складі головуючого судді Нанічкіної Н. М.) від 09 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Кругового О. О., суддів Лукманової О. М., Божко Л. А.) від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Нікопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Нікопольське ОУПФУ, Управління, ПФУ відповідно), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати неправомірними дії Управління щодо включення в розрахунок його пенсії сум доходу за 2001-2003 роки та за червень-вересень 2009 року;

- визнати недійсним розпорядження Нікопольського ОУПФУ від 07 квітня 2016 року № 134645;

- зобов`язати відповідача виключити з розрахунку заробітної плати для пенсії вказані суми та провести йому перерахунок пенсії з 10 травня 2016 року без включення в розрахунок пенсії суми доходу за 2001-2003 роки та за червень-вересень 2009 року.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області постановою від 09 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року і ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права і не дослідили належним чином усі обставини справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 жовтня 2016 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 20 листопада 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, перебуває на обліку в Нікопольському ОУПФУ і з 23 червня 2009 року отримував пенсію по інвалідності.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач з 1997 року по 2010 рік був зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) та у зв`язку з провадженням підприємницької діяльності сплачував страхові внески.

16 березня 2010 року, після припинення підприємницької діяльності, ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ в Марганецькому районі Дніпропетровської області (правонаступником якого є Нікопольське ОУПФУ) із заявою про призначення йому пенсії за віком, з якої нараховується пенсія по інвалідності.

З 01 квітня 2010 року Управління призначило позивачу пенсію, як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

У подальшому, а саме 07 квітня 2016 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок призначеної пенсії.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що при визначенні розміру перерахованої пенсії відповідач врахував індивідуальні відомості про застраховану особу форми «ІНДАНІ-СПД» від 14 вересня 2009 року, відповідно до яких заробіток позивача (дохід), з якого сплачені страхові внески, у 2001- 2003 роках становив 78,75 грн щомісячно, заробіток за червень 2009 року - 625,00 грн, за липень-вересень 2009 року - 630,00 грн щомісячно.

Вважаючи неправомірними дії Нікопольського ОУПФУ щодо розрахунку розміру пенсії з урахуванням відомостей про суми заробітку його, як приватного підприємця, за період 2001- 2003 роки та червень-вересень 2009 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки позивач у 2001- 2003 роках сплачував єдиний податок, як ФОП, органами Державного казначейства України було перераховано 42 % від такого податку до ПФУ, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу, які надані позивачем до пенсійного органу, у зв`язку з чим заробіток ОСОБА_1 за 2001- 2003 роки підлягає зарахуванню при обчисленні розміру пенсії. Також, суди зазначили, що період з 23 червня 2009 року по 30 вересня 2009 року підлягає зарахуванню при визначенні розміру пенсії саме як період здійснення останнім підприємницької діяльності, оскільки це прямо передбачено Законом № 1058-IV.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст. 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі інваліди II групи, визнані інвалідами після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, та інваліди III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст. 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці 1 ч. 1 ст. 28 цього Закону (ч. 2 ст. 33 Закону № 1058-IV).

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії у грн; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до ст. 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у грн; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до ст. 25цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу, згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом 1 цієї частини.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у грн; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики); Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Статтею 3 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, які займаються підприємницької діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до ПФУ.

Як убачається з матеріалів справи та зазначалося вище, згідно з особисто поданої до органу ПФУ довідки Марганецької об`єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ФОП ОСОБА_1 сплачував єдиний внесок з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2004 року в сумі 5091,82 грн.

Судами правильно зазначено, що позивач сплачував єдиний податок відповідно до Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», відповідно до абзацу 7 ч. 2 якого суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки, до пенсійного фонду - 42 відсотки, на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків.

Крім того, на підтвердження факту сплати внесків позивач самостійно надав до територіального органу ФПУ індивідуальні відомості про застраховану особу форми «ІНДАНІ-СПД» про суми відрахувань за період з 2001 по 2003 роки.

Відповідно до п.1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 (далі - Положення № 794), персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з п. 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює ПФУ та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

На підставі п. 2 розділу ІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постанова правління ПФУ від 18 червня 2014 року № 10-1 до реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків за застрахованих осіб, що подається страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату, дохід, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які подаються роботодавцями - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсації відповідно до законодавства; відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства; відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які забезпечують себе роботою самостійно та інше.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ вказаного вище Положення дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів доходів і зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Управління, врахувавши при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 суми його заробітку за період з 2001- 2003 роки, діяло в порядку та в межах, визначених чинним законодавством повноважень, оскільки відомості про сплату позивачем сум внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з заробітку фізичної особи-підприємця підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Таким чином, Марганецький міський суд Дніпропетровської області та Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд правомірно відмовили позивачу в задоволенні його вимог про зобов`язання відповідача виключити з розрахунку пенсії суми заробітку за період з 2001-2003 роки.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що суди попередніх інстанцій правильно відмовили в задоволенні вимог ОСОБА_1 стосовно зобов`язання Нікопольського ОУПФУ виключити з розрахунку розміру пенсії період червень-вересень 2009 року здійснення позивачем підприємницької діяльності та включення замість нього періоду перебування позивача на інвалідності, з огляду на таке.

Як убачаєтсья з матеріалів справи, право на виплату пенсії за правилами ч. 2 ст. 33 Закону № 1058-IV у ОСОБА_1 виникло з 16 березня 2010 року, а тому визначаючи розмір пенсії, необхідно виходити із страхового стажу, набутого позивачем до настання цієї дати та розрахованого відповідно до вимог ст. 24 цього Закону.

При цьому, суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що позивач станом на день виникнення у нього права на пенсію за наведеними умовами, не досяг віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

За змістом ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням ПФУ, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

З аналізу зазначених вище законодавчих положень вбачається, що законодавцем передбачено зарахування до страхового стажу, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності на загальних підставах, період перебування на інвалідності застрахованої особи.

Разом з цим, ані Законом № 1058-IV, ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено одночасного зарахування до одного і того ж страхового стажу періодів роботи застрахованої особи і часу перебування такої у цей же період на інвалідності.

Ураховуючи той факт, що позивач, перебуваючи на інвалідності, займався підприємницькою діяльністю, яку припинив 15 березня 2010 року, та в цей період сплачував страхові внески, Нікопольське ОУПФУ правомірно зарахувало до страхового стажу позивача період його роботи по 15 березня 2010 року на умовах, передбачених ст. 24 Закону № 1058-IV, та страхові внески за який відображені в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Водночас, правові підстави для зарахування часу перебування позивача на інвалідності з 16 березня 2010 року по вересень 2010 року відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується також і з висновками судів попередніх інстанцій, що Управління правомірно включило у розрахунок пенсії ОСОБА_1 суми його доходу за 2001-2003 роки та за червень-вересень 2009 року, у зв`язку з чим у судів відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання недійсним розпорядження Нікопольського ОУПФУ від 07 квітня 2016 року № 134645 та зобов`язання відповідача виключити з розрахунку заробітної плати для пенсії вказані суми та провести йому перерахунок пенсії з 10 травня 2016 року без їх включення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди усебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в судових рішеннях повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин та їх правових наслідків є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. М. Чиркін