Справа № 820/922/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 листопада 2019 року

справа №820/922/17

адміністративне провадження №К/9901/27052/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Юрченко В. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у складі суддів Жигилія С.П., Перцової Т.С., Присяжнюк О.В.,

у справі № 820/922/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монітор"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Монітор" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 жовтня 2016 року №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3143,00 грн та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 385 210,50 грн, з яких 256 807,00 грн за основним платежем та 128 403,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово, судові рішення, які є предметом цього касаційного перегляду, прийняті в порядку нового розгляду на виконання постанови Верховного Суду від 11 грудня 2018 року.

04 квітня 2019 Харківський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні позову, висновуючись з того, що в ході судового розгляду справи не підтвердилось фактичне виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом, і відповідно, знайшло підтвердження безпідставне формування податкового кредиту.

09 липня 2019 року Другий апеляційний адміністративний суд скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив, скасував податкові повідомлення-рішення від 06 жовтня 2016 року № № і №, з мотивів недоведеності податковим органом правомірності та обґрунтованості прийнятих рішень.

У вересні 2019 року відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій він (враховуючи уточнення касаційної скарги), посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В касаційній скарзі наголошує на не підтвердженні реальності господарських операцій належними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

24 жовтня 2019 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача після усунення недоліків касаційної скарги зазначених в ухвалі цього ж суду від 30 вересня 2019 року, справу № 820/922/17 витребувано з Харківського окружного адміністративного суду.

01 листопада 2019 року справа № 820/922/17 надійшла на адресу Верховного Суду.

11 листопада 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив від платника податків на касаційну скаргу відповідача, в якому Товариство викладає фактичні обставини спірної операції, вказує на безпідставність посилань відповідача на недоліки оформлення первинних документів, наводить практику Верховного Суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

13 листопада 2019 року податковим органом подано клопотання про прискорення розгляду справи, яке відхилене судом з огляду на дотримання Судом строків касаційного розгляду справи та відсутність підстав прискорення такого розгляду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваного судового рішення, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону таке судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що посадовими особами податкового органу на підставі направлення від 07 вересня 2016 року №452, наказу від 05 вересня 2016 №741 і відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Монітор» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп» за лютий 2015 року та подальшому ланцюгу постачання, за результатами якої складено акт перевірки від 20 вересня 2016 року №4378/20-38-14-02-07/30036167 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки відповідач зробив висновок про порушення позивачем, зокрема вимог пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму залишку від`ємного значення суми податку на додану вартість в лютому 2015 року на 3 143,00 грн та занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 2 568 007,00 грн.

06 жовтня 2016 року на підставі акта перевірки керівником податкового органу винесено спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України за порушення пунктів 198.1, 198.3, статті 198 цього кодексу позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3143,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до абз. 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення пунктів 198.1, 198.3, статті 198 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів у розмірі 256 807,00 грн за основним платежем та 128 403,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суди попередніх інстанцій установили, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом договірних взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп» з огляду на фіктивність укладених правочинів та безтоварний характер проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою ухилення від сплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків.

Вказаний висновок контролюючого органу ґрунтуються на матеріалах досудового розслідування внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.12.2015 за №0000630 за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною третьою статті 212, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, у тому числі і контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп», в рамках якого проведено ряд обшуків, за результатами яких виявлено та вилучено 56 печаток СГД - транзитно-конвертаційних підприємств, якими користувалася у своїй діяльності група осіб під керівництвом ОСОБА_4. Крім того, в ході аналізу інформації з єдиного реєстру податкових накладних АІС податковий орган установив, що номенклатура товарів, які купуються у постачальників, не відповідає номенклатурі проданих товарів в адресу реально діючого сектору економіки, що свідчить про безтоварність проведених фінансово-господарських операцій та про їх лише документальний характер. В рамках зазначеного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено печатки ряда підприємств та первинні документи, зокрема і ТОВ «Торговий Дім «Метрокепітал Груп» (копії актів, договорів, банківських документів, копії карток із зразками підписів, копії паспортів з картками фізичної особи - платника податків, видаткові та товарно- транспортні накладні та інше).

Щодо наявності кримінального провадження як підстави для визнання господарських операцій нереальними.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. Відтак, необхідно перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 813/4931/13-а та від 06 лютого 2018 року у справі № 802/4940/14.

Суди попередніх інстанцій установили, що на підставі договору від 23 лютого 2015 року №2302/15, укладеного між позивачем (покупець) та ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» (постачальник), Товариство придбало у вказаного контрагента «фурнітуру», транспортування якої згідно з вказаним договором поставки здійснювалось транспортним засобом ГАЗ №388-65 ХА водієм покупця на підставі товарно-транспортних накладних від 26 лютого 2015 року № 26/02/01 та від 27 лютого 2015 року № 27/02/01.

Суд не погоджується з твердження відповідача в касаційній скарзі про те, що само по собі не співпадання пунктів навантаження ТМЦ, вказаних у ТТН, підтверджує нереальність господарської операції.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, оскільки чинне законодавство не містить обмежень щодо того, з яких саме пунктів може відвантажуватися товар, у тому числі не вимагає, щоб навантаження здійснювалося за юридичною адресою постачальника.

Крім того, суд першої інстанції установив, що згідно АІС «Податковий блок» прізвище директора ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» ОСОБА_3 , тоді як у договорі поставки від 23 лютого 2015 року №2302/15 зазначено, що ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» діє в особі директора ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції вказані обставини залишив поза увагою.

Наявні в матеріалах справи первинні документи підписані від імені ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» його директором, однак вказано різні прізвища. Зокрема специфікація № 1 від 23 лютого 2015 року підписана директором ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 102), видаткові накладні від 26 лютого 2014 року № 79, від 27 лютого 2014 року № 80 - директором ОСОБА_3 (т.1 а.с. 103, 105, ); ТТН від 26 лютого 2015 року № 26/02/01, від 27 лютого 2015 року № 27/02/01 - директором ОСОБА_3 ; податкові накладні містять електронний підпис ОСОБА_3 (т.1 а.с.107, 109).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» з 16 лютого 2015 року є ОСОБА_3

Частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року 755-IV встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

В касаційній скарзі податковий орган зазначає, що в ході перевірки установлено, що ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» купувало фрукти в асортименті (апельсини, мандарини, лимони, банани, грейпфрути, сочевиця та інші), корпус алюмінієвий ААЕС 008.000.000-001, дизпаливо, бензин А-95, газ пропан, олива, канцелярські принади та інше. ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» придбавало у ТОВ "Фокстрот - ІТ Донбас" корпус алюмінієвий ААЕС 008.000.000-001, а ТОВ "Фокстрот - ІТ Донбас" в свою чергу придбавало у контрагентів фрукти в асортименті (апельсини, лимони, абрикоси, мандарини, банани, гранати, грейпфрути, пшеничну крупу). Тобто за даними бази «Архів Електронної звітності» не простежується придбання ТМЦ в номенклатурі «фурнітура», тобто відбувся продаж товару відмінного від придбаного.

Суд апеляційної інстанції не надав оцінки зазначеним висновкам податкового органу та висновкам суду першої інстанції, який перевірив та підтвердив вказаний висновок.

Враховуючи зазначене, Суд позбавлений можливості прийняти висновок суду апеляційної інстанції про те, що господарські операції позивача з ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп» підтверджуються належними первинними документами.

Суд визнає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не підтвердження фактичного виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом з огляду на відсутність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Верховний Суд зазначає, що витрати для цілей формування податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належними та допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентом, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд вважає, що оцінюючі спірні правовідносини суд першої інстанції здійснив оцінку доказів у відповідності до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною третьою якої встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, натомість суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний перегляд без дотримання приписів цієї статті.

За змістом статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, Верховний Суд визнає, що суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, здійснив їх комплексне дослідження, правильно застосував норми матеріального права та надав їм системне тлумачення, відтак судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу підлягає задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції скасуванню.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 820/922/17 скасувати, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

В. П. Юрченко