Справа № 160/7958/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Справа № 160/7958/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення №164/03-10/19 від 17.07.2019р. та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2019р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним рішення відповідача №164/03-10/19 від 17.07.2019р. щодо не призначення пенсії за віком позивачеві;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком позивачеві як непрацюючому пенсіонеру з урахуванням всього стажу роботи, зазначеного в трудовій книжці, починаючи з дати звернення - 18.04.2019р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до липня 2000 року проживав у м. Мелітополі, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 18.04.2019р. представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян із заявою про призначення пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру та просив здійснити запити відповідно до записів у трудовій книжці щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, довідок про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164/03-10/19 від 17.07.2019р. позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії, з підстав того, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки його представник звернувся за призначенням пенсії до територіального органу Пенсійного фонду з порушенням п.1.1 Порядку №22-1, тобто, не до органу за місцем проживання (у даному випадку останній місцем реєстрації), так як до виїзду на постійне місце проживання до країни Ізраїль позивач не проживав у Дніпропетровській області, зокрема, у м. Кам`янське, останнє місце реєстрації позивача м. Мелітополь Запорізької області, а тому позивач не мав підстав для звернення за призначенням пенсії саме до територіального органу Пенсійного фонду Дніпропетровської області. Позивач не погоджується з вищевказаним рішенням та вважає його протиправним, оскільки позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії досяг 63-річного віку, страховий стаж позивача згідно записів трудової книжки складає 24 роки 10 місяців 6 днів, а тому відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" він набув право на призначення пенсії за віком. Також, представник позивача зазначає, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України №25-1 від 14.12.2015р. та розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року та, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації. В обґрунтування своєї правової позиції представник позивача посилається на рішення Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України. Додатково, у заяві від 18.10.2019р., представник позивача просив врахувати практику Верховного Суду (постанова від 01.10.2019р. у справі №804/3646/18) та Третього апеляційного адміністративного суду (постанова від 06.06.2019р. у справі №160/1517/19) - (а.с.42-44).

Ухвалою суду від 09.09.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

25.09.2019р. засобами електронного зв`язку, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем до заяви про призначення пенсії не додано документів про підтвердження місця проживання (реєстрації) позивача на території України в м. Кам`янське, при цьому, згідно заяви від 18.04.2019р. про призначення пенсії останнє місце реєстрації позивача - АДРЕСА_1 , а мешкає позивач за адресою: АДРЕСА_2 . Також і відповідач вказує на те, що в заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , проте до заяви додано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та картку платника податків про присвоєння реєстраційного номеру на ОСОБА_1 , разом з тим, довідку з консульської установи про відповідність особи ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не надано. Відповідач зазначає, що позивач жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в Україні, проте, лише у разі дотримання приписів діючого законодавства щодо подання необхідних для призначення пенсії документів та звернення до належного територіального органу Пенсійного фонду (а.с.26-28).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 08.11.2019р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.11,34-зворот).

В період з липня 1975р. по липень 2000р. позивач працював на території України, що підтверджується копією трудової книжки, наявною в матеріалах справи (а.с.13-14,37-38).

22.04.2019р. представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення позивачеві пенсії за віком від 18.04.2019р., до якої були додані оригінали та копії нотаріально засвідченої довіреності, картки платника податків, паспорта позивача, трудової книжки та копія паспорта представника, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення наявними у справі (а.с.31-зворот-32).

Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164/03-10/19 від 17.07.2019р. позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком, з підстав того, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки його представник звернувся за призначенням пенсії до територіального органу Пенсійного фонду з порушенням п.1.1 Порядку №22-1, тобто, не до органу за місцем проживання (у даному випадку останній місцем реєстрації), так як до виїзду на постійне місце проживання до країни Ізраїль позивач не проживав у Дніпропетровській області, зокрема, у м. Кам`янське, останнє місце реєстрації позивача м. Мелітополь Запорізької області, а тому позивач не мав підстав для звернення за призначенням пенсії саме до територіального органу Пенсійного фонду Дніпропетровської області, що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с.9).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача №164/03-10/19 від 17.07.2019р. щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком у зв`язку з чим просить відновити його права шляхом визнання такого рішення протиправним та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком позивачеві як непрацюючому пенсіонеру з урахуванням всього стажу роботи, зазначеного в трудовій книжці, починаючи з дати звернення - 18.04.2019р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

При цьому, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років ().

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", (далі - Порядок №22-1).

Згідно пункту 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

При цьому, постановою правління Пенсійного фонду України №25-1 від 14.12.2015р. встановлено, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), застосовується з урахуванням того, що, зокрема, із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів.

Відповідно до п.1.6 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

До заяви про призначення пенсії за віком додаються документи передбачені п.2.1 Порядку №22-1.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В рішенні Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 зазначено, що держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що громадяни України, які досягли пенсійного віку та набули необхідного для призначення пенсії страхового стажу мають право на призначення відповідного виду пенсії незалежно від місця проживання, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача 22.04.2019р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення позивачеві пенсії за віком від 18.04.2019р., до якої, зокрема, були додані копії трудової книжки позивача та картки платника податків (а.с.31-зворот-32).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 (а.с.11,34-зворот).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаних документів було достатньо для вирішення питання по суті заяви щодо призначення позивачеві пенсії за віком, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком №164/03-10/19 від 17.07.2019р. є протиправним та таким, що суперечить вищенаведеним судовим рішенням Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем оспорюваного рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом та з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, є безпідставними посилання відповідача у відзиві на те, що до заяви додано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та картку платника податків про присвоєння реєстраційного номеру на ОСОБА_1 , разом з тим, довідку з консульської установи про відповідність особи ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не надано, так як вказаних обґрунтувань та мотивів оспорювані рішення не містять, а відповідно до вимог абз.2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Є безпідставним та відхиляються судом посилання відповідача на те, що позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) позивача на території України в м. Кам`янське, а тому заяву подано не за місцем проживання (останнє місце реєстрації позивача, згідно заяви від 18.04.2019р., - АДРЕСА_1 , а мешкає позивач за адресою: АДРЕСА_2 ), оскільки постановою правління Пенсійного фонду України від 14.12.2015 №25-1 "Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.12.2015 за №1645/28090 визначено, що Порядок №22-1 застосовується з урахуванням того, що починаючи з 1 серпня 2016 року особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь-якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеним рішенням відповідача про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, порушені права позивача на пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним.

При цьому, у даному випадку, з метою повного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог та не лише визнати протиправним оспорюване рішення, а ще й скасувати його, оскільки саме скасування акту індивідуальної дії є належним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком позивачеві як непрацюючому пенсіонеру з урахуванням всього стажу роботи, зазначеного в трудовій книжці, починаючи з дати звернення - 18.04.2019р., оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, судом враховується і те, що відповідачем оспорюване рішення було прийнято формально та по суті заява позивача про призначення йому пенсії не розглядалася, розрахунок страхового стажу позивача для визначення наявності у останнього права на призначення пенсії за віком, зокрема, щодо наявності необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону №1058, пенсійним органом проведено не було.

Разом з тим, у даному випадку, саме наявність у позивача страхового стажу, визначеного ст.26 Закону №1058, є підставою для призначення останньому пенсії за віком, при цьому, за нормами ч.2 ст.24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду, тобто повноваження щодо обчислення страхового стажу є виключною компетенцію пенсійних органів, а тому адміністративний суд не наділений повноваження підміняти пенсійний орган та самостійно обчислювати страховий стаж позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, подану представником позивача 22.04.2019р., відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №1701-6198-5967-8453 від 29.08.2019р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 384 грн. 20 коп. (768,40 грн./2) (а.с.20).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення №164/03-10/19 від 17.07.2019р. та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164/03-10/19 від 17.07.2019р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) від 18.04.2019р. про призначення йому пенсії за віком, подану представником ОСОБА_1 - 22.04.2019р., відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва