Справа № 320/3194/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року № 320/3194/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, в якому просить визнати відмову відповідача протиправною та поновити строк на звернення за допомогою при народженні дитини.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_2 , свідоцтво про народження якого вона отримала у лютому 2019. Одразу після отримання свідоцтва про народження сина вона подала до відповідача заяву щодо виплати допомоги при народженні дитини, однак відповідачем протиправно відмовлено у призначенні такої допомоги з посиланням на пропуск 12 календарних місяців з дня народження дитини.

Позивачка стверджує, що не мала об`єктивної можливості вчасно подати заяву щодо виплати допомоги, оскільки через відсутність свідоцтва про народження дитини не могла тривалий час зареєструвати народження сина та отримати свідоцтво про народження, яке необхідно надати при поданні заяви щодо виплати допомоги при народженні дитини.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка звернулася із відповідною заявою після спливу 12 місяців після народження дитини, а статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Вказує, що зазначений строк є присічним та не підлягає поновленню.

Ухвалою Київського окружного адміністратвиного суду від 27.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивачки надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2018 у справі № 359/233/18 встановлено факт , що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві у ОСОБА_1 , громадянки України, народилася дитина чоловічої статі.

На підставі зазначеного рішення суду та заяви гр. ОСОБА_1 Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області 14.02.2019 внесено актовий запис № 04 про народження ОСОБА_2 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Позивачка 15.02.2019 звернулась до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини.

Однак, відповідач листом 06.03.2019 №7-2080 повідомив її про необхідність подати заяву за встановленою формою, а також зазначив про те, що призначення допомоги можливе за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

У квітні 2019 року позивачка повторно звернулась до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини. До вказаної заяви було додано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 та паспорт громадянина України ОСОБА_1 .

За результатами розгляду заяви, відповідачем прийнято повідомлення про відмову у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми, в якому повідомляється, що ОСОБА_1 не має права на допомогу при народженні дитини.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склалися, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III (далі - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року №2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 Закону №2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

За правилами частини першої статті 6 Закону №2811-XII документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров`я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Згідно із статтями 10, 11 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п.п.10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. При цьому, документи подаються такою особою самостійно.

Як слідує з матеріалів справи, позивачкою пропущений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Проте, суд зазначає, що позивачка з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки не мала свідоцтва про народження сина та не мала паспорта громадянина України для особистої подачі заяви відповідачу стосовно призначення такої допомоги, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 14.02.2019 та паспортом громадянина України, який виданий 17.01.2017.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачка звертається за державною допомогою не у власних інтересах, а в інтересах дитини, для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту першого статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18) допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі №591/1474/17 (№К/9901/38353/18).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про поважність пропуску строку звернення до управління соціального захисту населення із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народженні дитини. Тому суд вважає, що позивач не звернулася за отриманням виплати при народженні дитини протягом дванадцяти місяців з поважних причин, які не залежали від її волі.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією від 18.06.2019 № 212.

Отже, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради щодо призначення одноразової допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення за допомогою при народженні дитини.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.