Справа № 810/1594/18
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

Київ

справа №810/1594/18

адміністративне провадження №К/9901/8935/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Смоковича М.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №810/1594/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Луганській області

про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування, зобов`язання вчинити дії та стягнення майнової шкоди, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Луганській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року року (прийняту у складі головуючого судді - Кушнової А.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Губської О.А., суддів: Парінової А.Б., Беспалова О.О.),

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач, УДМС України в Луганській області) в якому просила:

- визнати протиправним висновок службового розслідування УДМС України в Луганській області, затверджений ДМС України 23 жовтня 2017 року, відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- скасувати висновок службового розслідування УДМС України в Луганській області, затверджений ДМС України 23 жовтня 2017 року, відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати УДМС України в Луганській області направити інформацію до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби про протиправність і скасування висновку службового розслідування УДМС України в Луганській області, затвердженого ДМС України 23 жовтня 2017 року, відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з УДМС України в Луганській області майнову шкоду в розмірі 150 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 лютого 2018 року, під час звернення із заявою до Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області про зняття з реєстрації місця проживання нею отримано відмову з боку останньої та письмову відповідь за вих.№02-12-/96 від 09 лютого 2018 року про те, що згідно листа, надісланого Управлінням державної міграційної служби України в Луганській області №12/3.3-39135 від 03 листопада 2017 року, відповідно до висновку службового розслідування УДМС України в Луганській області, затвердженого ДМС України 23 жовтня 2017 року, визнано, що паспорт громадянки України ОСОБА_1 оформлений в порушення законодавства України та підлягає вилученню та знищенню відповідно до п.10.4 Х «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року №320.

З метою отримання всебічної інформації адвокатом позивача двічі було подано адвокатські запити від 12 лютого 2018 року та 05 березня 2018 року до відповідача, двічі останній підтверджував наявність висновку службового розслідування УДМС України в Луганській області, затвердженого ДМС України 23 жовтня 2017 року як акту індивідуальної дії відносно позивача, проте документів, які стали підставою для прийняття такого висновку не надав, зазначивши, що ця інформація для службового користування, як не надав і самого висновку службового розслідування.

Позивач вважає, що висновок службового розслідування відповідача, затверджений ДМС України 23 жовтня 2017 року, складений відносно позивача, є протиправним, таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням відповідача вчинити певні дії задля поновлення порушених прав позивача.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

Рішенням від 28 вересня 2018 року Київський окружний адміністративний суд позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував висновок УДМС України в Луганській області за результатами службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 від 23 жовтня 2017 року №123/2017.

Зобов`язав УДМС України в Луганській області направити до територіальних органів Державної міграційної служби України та в Адміністрацію Державної прикордонної служби України інформацію про скасування висновку Управління Державної міграційної служби України в Луганській області за результатами службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 від 23 жовтня 2017 року №123/2017.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - УДМС України в Луганській області судовий збір у сумі 704,80 грн. на користь ОСОБА_1 .

Стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 528,60 грн.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з УДМС України в Луганській області майнової шкоди в розмірі 150 000,00 грн - відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач належить до громадянства України з підстав, передбачених пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», відповідно до якої громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

За таких обставин, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 18 листопада 2003 року Кремінським РВ УМВС України в Луганській області, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином відповідач з прийняттям оскаржуваного висновку службового розслідування УДМС України в Луганській області, затвердженого ДМС України 23 жовтня 2017 року, позбавив позивача громадянства України, оскільки належність до громадянства підтверджується ст.3 Закону України «Про громадянство України» - паспортом, що є неприпустимим.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

17 січня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд вирішив:

- апеляційну скаргу УДМС України в Луганській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, правильно застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що видача позивачу паспорта громадянина України відбулась в результаті її належності до громадян колишнього СРСР та постійного проживання на території України на момент проголошення її незалежності, тобто з дотриманням вимог Закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що всі доводи відповідача ґрунтуються лише на можливих помилках суб`єкта владних повноважень під час здійснення ним своїх функцій, а оскаржуваний висновок не відповідає критерію обґрунтованості і правомірності.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 березня 2019 року УДМС України в Луганській області подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

У касаційній скарзі відповідач просить:

- скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що наявність паспорта громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року не є підтвердженням громадянства України, оскільки до складу СРСР входило 15 республік, і позивачка, після розпаду СРСР, могла бути громадянкою будь-якої однієї із 15 республік СРСР. Крім того, відповідач наголошує, що позивач була і є громадянкою Республіки Вірменія і документована 17 липня 1996 року паспортом громадянина Вірменії.

Скаржник вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень проігноровано той факт, що отримання позивачкою 17 липня 1996 року паспорта громадянина республіки Вірменії спростовує факт її проживання з 24 серпня 1991 року та після 13 листопада 1991 року на території України.

Крім того, відповідач наголошує на порушенні судами попередніх інстанцій статті 2 Закону України «Про громадянство України» та пункту 10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320.

Скаржник наголошує в касаційній скарзі на порушення судами норм процесуального права, а саме частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суди вийшли за межі своєї компетенції при прийнятті оскаржуваних рішень.

Аргументи відзиву на касаційну скаргу

Адвокат Коваленко Д.Л. , який діє в інтересах позивачки, у наданому відзиві наголошує, що стверджувати про видачу паспорту на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 18 листопада 2003 року з порушенням діючого законодавства, не маючи при цьому юридичного висновку про притягнення до відповідальності посадової особи, яка видала цей паспорт, з боку відповідача є необґрунтованим.

Крім того, адвокат стверджує, що не заслуговує на увагу посилання відповідача, що стосовно позивача не проводилась перевірка про встановлення належності до громадянства України, оскільки в матеріалах справи наявна форма №1 - заява про видачу паспорта позивачу, що є фактично належним доказом того, що позивач у передбаченому законодавством порядку набула громадянство України на підставі частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Щодо аргументів відповідача про документування позивачки 17 липня 1996 року паспортом громадянина Республіки Вірменія адвокат у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що вказані аргументи не можуть бути прийняті Судом, оскільки не підтверджені допустимими доказами.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України з 24 серпня 1991 року.

Громадянство України ОСОБА_1 підтверджувалось паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, серії НОМЕР_2 , виданим 12 січня 1990 року Кіровоканським РВВС Вірменської РСР, в якому стояв штамп «Громадянин України».

18 листопада 2003 року позивач, в порядку обміну отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Кремінським РВ УМВС України в Луганській області.

Паспорт громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був знищений Кремінським РВ УМВС України в Луганській області за актом №12 від 06 грудня 2003 року у зв`язку з обміном на паспорт громадянина України.

09 лютого 2018 року, під час звернення позивача із заявою до Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області про зняття з реєстрації місця проживання позивачем отримано відмову листом №02-12-/96 від 09 лютого 2018 року, в якому зазначено, що згідно листа, надісланого УДМС України в Луганській області №12/3.3-39135 від 03 листопада 2017 року, відповідно до висновку службового розслідування УДМС України в Луганській області, затвердженого ДМС України 23 жовтня 2017 року, визнано, що паспорт громадянки України ОСОБА_1 оформлений в порушення законодавства України та підлягає вилученню та знищенню відповідно до п.10.4 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України».

Вважаючи вказаний висновок службового розслідування відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім того, частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що суть спору зводиться до встановлення факту проживання позивача на території України станом на 1991 рік, на що і наголошує позивач у своєму позові.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-III).

Відповідно до статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону №2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Так, за правилами наведених норм, громадяни колишнього СРСР вважаються громадянами України, за умови їх постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).

Додержання таких умов є підставою для видачі вказаній особі паспорта громадянина України.

Судом першої інстанції було встановлено, що в 2003 році позивач змінила паспорт громадянина колишнього СРСР зі штампом «Громадянин України» на паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який був виданий Кремінським РВ УМВС України в Луганській області 18 листопада 2003. Паспорт громадянина колишнього СРСР зі штампом «Громадянин України» був вилучений під час обміну.

В паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Кремінським РВ УМВС України в Луганській області 18 листопада 2003 року в порядку обміну, проставлений штамп про прописку в м. Кремінна.

В 2007 році сім`я переїхала в м. Київ.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи містять засвідчену копію заяви позивача про видачу паспорта за формою №1 від 01 листопада 2003 року, згідно якої вона просить видати паспорт громадянина України у зв`язку з обміном.

Підпис ОСОБА_1 засвідчений підписом працівника паспортної служби та в цій заяві також вказано, що паспорт серії НОМЕР_1 виданий 18 листопада 2003 року на підставі паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Кіровоканським РАЦС Вірменської республіки.

Разом з тим, як зазначено відповідачем, здійснити перевірку факту внесення запису «Громадянин України» органами внутрішніх справ України до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданого 12 січня 1990 року Кіровоканським РВВС Вірменської ССР є не можливим, так як такий облік в Кремінському РВ УМВС України в Луганській області відсутній, а сам паспорт знищено.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що орган контролю не сформував свої висновки на підставі тих документів, які були враховані компетентним органом під час видачі у 2003 році позивачу паспорта громадянина України.

При цьому, відповідно до п. 1.2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України від 13.04.2012 року №320 (далі - Порядок) паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

За правилами п. 10.4 Порядку погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти: які обмінюються у зв`язку зі зміною (переміною) прізвища, імені та по батькові; у разі встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); у разі непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, утрата фотокартки); осіб, громадянство України яких припинено; знайдені, замість яких видано нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення; оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України; не отримані власником протягом року.

У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі.

Разом з цим, Суд зазначає, що посилання відповідача на оформлення позивачу паспорта громадянина України з порушенням Закону не знайшли свого підтвердження у вигляді притягнення відповідних посадових осіб до відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, здійснення своїх повноважень не у відповідності чинному законодавству тощо.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, Кремінським районним судом Луганської області було ухвалено рішення від 06.07.1998 у справі №2-772, яким встановлено факт проживання в м.Кремінна, Луганської області з березня 1991 року ОСОБА_3 .

Так, у вказаному судовому рішенні було встановлено та підтверджено показами свідків у судовому засіданні, що з березня 1991 року ОСОБА_3 разом із сім`єю проживав у м.Кремінна, Луганської області.

При цьому, як встановлено зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 16 лютого 1989 року в м.Кіровакан Вірменської РСР між громадянином ОСОБА_3 та громадянкою ОСОБА_1 було укладено. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 . Тобто, позивач являється членом сім`ї ОСОБА_3 .

Щодо посилань відповідача на порушення судами першої та апеляційної інстанцій частини 1 статті 2 КАС України, а саме на те, що рішення суду стосується ОСОБА_3 , а не ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача, Суд зазначає, що вказані доводи є безпідставними.

Судами попередніх інстанцій зі змісту самого судового рішення встановлено, що воно стосується саме чоловіка позивача - ОСОБА_3 , а не іншої особи.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач є громадянкою Республіки Вірменія і документована 17 липня 1996 року паспортом громадянина Вірменії НОМЕР_4 , Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що лист Посольства Республіки Вірменія в Україні від 06 липня 2017 року №2302/286, не є належним доказом, оскільки матеріали справи не містять належним чином завіреної копії такого паспорту, а також заяви позивача та документів, які додавалися позивачем до такої заяви з метою отримання паспорту громадянина Республіки Вірменія.

Крім того, зазначеним вище листом Посольства Республіки Вірменія в Україні не спростовано факт проживання позивача з березня 1991 року у м. Кремінна Луганської області, що саме і є предметом дослідження у вказаній справі.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про те, що при прийнятті оскаржуваного висновку службового розслідування УДМС України в Луганській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушило законні інтереси позивача. Відповідач не мав будь-яких підстав для визнання недійсним позивачу паспорта громадянина України.

Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 250, 341, 343, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

М.І. Смокович