Справа № 2а-1674/10/0370
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

Київ

справа № 2а-1674/10/0370

адміністративне провадження № К/9901/26611/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуЛуцької об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
на постановуВолинського окружного адміністративного суду від 06.07.2016 (суддя: Т.М.Димарчук)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 (колегія у складі суддів: В.В.Клюб, Р.В.Кухтей, І.О.Яворський)
у справі №2а-1674/10/0370 (876/5757/16)
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доЛуцької об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
проскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області від 11 вересня 2009 року: №/0, яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 18 364 050 грн.; №/0, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 764164,50 грн. та №/0, яким визначено податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 344 325,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим органом невірно застосовано законодавство, що регулює відносини при здійсненні розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб`єктами підприємницької діяльності. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що на виконання умов дилерських договорів, укладених між ПП «Фобос-ПОЛ», ПП «Злата п`ять», ТзОВ «М-Трейдінг» (постачальниками) та підприємцем ОСОБА_1 (дилером), позивач протягом 2008 року реалізовував отримані від вказаних підприємств автомобілі фізичним особам, видавав останнім довідки-рахунки для проведення подальшої державної реєстрації транспортних засобів покупцями, однак готівкових коштів при реалізації за автомобілі не отримував, відтак не повинен був застосовувати реєстратор розрахункових операцій. Режим роботи контролерів та касирів на зимово-осінній період встановлений з 7 години 00 хвилин до 14 години 30 хвилин, тобто відновлення роботи реєстратора розрахункових операцій (16 година 00 хвилин) сталося пізніше встановленого на підприємстві часу роботи касирів, що унеможливило роздрукування Z-звіту. Також зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними із тих підстав, що складені не за формою, передбаченою пунктом 7.1 Порядку, відповідно до якого в даному випадку податковий орган повинен був прийняти рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а не податкове повідомлення-рішення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року було скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2010 року у справі № 2а-1674/10/0370 в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0 та прийнято в цій частині нову постанову про скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 11 вересня 2009 року № /0. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року у даній справі залишено без змін постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0.

Проте, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 11 вересня 2009 року № /0 та №/0 було скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду даної справи, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року було скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, а справу вдруге направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Востаннє, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Луцької ОДПІ №/0 від 11 вересня 2009 року; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення №/0 від 11 вересня 2009 року в частині визначення позивачу податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 299 723 гривні 44 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення в частині задоволення позову обґрунтовані тим, що застосувавши штрафні (фінансові) санкції у п`ятикратному розмірі за порушення норм з регулювання обігу готівки, податковий орган вийшов за межі строків, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України, оскільки позивач вчинив таке порушення у липні 2008 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів про необґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі наказу відповідача від 29 липня 2009 року за №358 із 13 по 31 липня 2009 року відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні позивачем підприємницької діяльності за період з 01 липня 2006 року по 31 березня 2009 року, за результатами якої 05 серпня 2009 року складено акт №2774/17 - 235/ «Про результати планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ».

Згідно висновків перевірки, в ході її проведення встановлено порушення ст. ст. 13, 14 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року №13 - 92, а саме: занижено суму чистого доходу за 2008 рік у розмірі 2 295 506 гривень 25 коп., внаслідок чого, за результатами перевірки підлягає донарахуванню податок з фізичних осіб за 2008 рік в сумі 344 235 гривень 94 коп.; п. 19.1 «а» ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» в редакції від 28 червня 1999 року №746/99, а саме: не ведення книги обліку доходів та витрат за 2006 рік - І квартал 2009 року; ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: не подання декларації про доходи за 2008 рік та І квартал 2009 року; пп. 1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: у 2008 році готівкові кошти, отримані від реалізації автомобілів та кузовів до автомобілів згідно пред`явлених довідок - рахунків, в загальній сумі 3 672 810 гривень не були проведені через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій та не видані розрахункові документи.

На підставі висновків перевірки відповідачем, серед іншого, прийняті податкові повідомлення - рішення від 11 вересня 2009 року: №/0, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 18 364 050 гривень та №/0, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 344 325 гривень 94 коп..

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що порушення норм з регулювання обігу готівки позивачем відбулось у 2008 року, а штрафні санкції за податковим повідомленням-рішенням №/0 були застосовані до позивача у вересні 2009 році, тобто після спливу річного строку, визначеного ст. 250 Господарського кодексу України.

Касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на час вчинення порушення норм з регулювання обігу готівки, про яке йдеться в акті перевірки, строк застосування штрафу за вказане правопорушення як різновиду адміністративно-господарської санкції був врегульований статтею 250 Господарського кодексу України, якою передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Закінчення будь-якого із встановлених статтею 250 Господарського кодексу України строку виключає можливість застосування таких санкцій до суб`єкта підприємницької діяльності вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, відповідач при виявленні факту порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», мав дотримуватися наведених положень законодавства, у зв`язку з чим міг прийняти рішення про застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як штрафної санкції, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Даний висновок також узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 04 листопада 2014 року № 21-466а14.

Касаційний суд не вбачає підстав для відступу від наведеної правової позиції Верховного Суду України.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для часткового задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду