Справа № 260/1398/19
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2019 року м. Ужгород№ 260/1398/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представники позивача - Кузка С.О., Гецко М.М.,

представника відповідача - Зубанич О.Ю.,

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18, ОСОБА_19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника ОСОБА_14 ( АДРЕСА_2 ) до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області (вул. Шевченка, 141, смт. Жденієво, Воловецький район, Закарпатська область, 89120, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_9 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_9 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 листопада 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Іванчулинця Д.В. у відгулі з 13.11.2019 року по 20.11.2019 року рішення в повному обсязі складено та підписано 21 листопада 2019 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника ОСОБА_14 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , в якому просить визнати протиправним та нечинним нормативно-правовий акт Жденіївської селищної ради № 388 від 10 вересня 2019 року про надання дозволу для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища орієнтовною площею 1,00 га в ур. Голиця, що розташована на території Жденіївської селищної ради Воловецького району, як суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 04 листопада 2019 року задоволено заяви про вступ у справу третіх осіб та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 .

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 11 листопада 2019 року задоволено заяви про вступ у справу третіх осіб та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - на стороні відповідача ОСОБА_8 та на стороні позивача - ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням тридцятої сесії сьомого скликання (друге пленарне засідання) Жденіївської селищної ради № 388 від 10 вересня 2019 року надано дозвіл для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища орієнтовною площею 1.00 га в ур. Голиця, що розташована на території Жденіївської селищної ради Воловецького району. Звертає увагу, що при прийнятті вказаного рішення відповідачем порушено норми земельного законодавства, які регламентують це питання, норми санітарно гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України, а також порядок прийняття органами місцевого самоврядування рішень нормативного характеру. Зазначає, що у порушення вимог ст. 123 Земельного кодексу України, якою визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, Жденіївською селищною радою оскаржуване рішення прийнято без проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так як у даному випадку відбулося надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення. Вважає, що допущені відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення порушення, несуть небезпеку для життя і здоров`я особисто позивача, його сім`ї, а також всіх мешканців АДРЕСА_16 та інших вулиць, розташованих в межах урочища Голиця в с. Жденієво, на яких розташовано понад 20 господарств.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що приймаючи оскаржуване рішення діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України, зокрема статтям 12, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Звертає увагу, що відповідач не порушував вимог Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України», оскільки відповідач не затверджував та/або не погоджував жодного проекту розширення і реконструкції діючого кладовища. Зазначає, що оскаржуване рішення не є нормативно -правовим актом, не породжує жодних прав та обов`язків для жодної особи, в тому числі і для позивача і може вважатись декларацією про намір збільшити територію діючого кладовища орієнтовно на 1,00 га в урочищі Голиця, в порядку та відповідно до чинного законодавства України.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням тридцятої сесії сьомого скликання (друге пленарне засідання) Жденіївської селищної ради № 388 від 10 вересня 2019 року надано дозвіл для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища орієнтовною площею 1.00 га в ур. Голиця, що розташована на території Жденіївської селищної ради Воловецького району.

Вважаючи, що при прийнятті вказаного рішення відповідачем порушено норми земельного законодавства, норми санітарно гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України, а також порядок прийняття органами місцевого самоврядування рішень нормативного характеру, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно з пп. 11 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання регулює Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання це діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створенні та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про поховання та похоронну справу" кладовище це відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про поховання та похоронну справу" державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів. Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються з: обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань; технічних умов щодо виготовлення предметів ритуальної належності; необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання померлих і ритуального обслуговування населення; єдиної методики визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку видів ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності. Розроблення і прийняття державних стандартів у галузі поховання здійснюється в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 8 Закону України "Про поховання та похоронну справу" організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово -комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Згідно з пп. 1.1 п. 1 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 р. № 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.09.2004 р. за № 1113/9712 (далі - Порядок № 193) для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка. Наявність місця поховання передбачається проектом планування та забудови населеного пункту з урахуванням подальшого розширення його території.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що саме на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи покладено обов`язок забезпечення дотримання законодавчих норм при виділенні земельних ділянок для організації місць поховання та забезпечення діяльності таких місць.

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону «Про поховання та похоронну справу» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно - гігієнічних вимог.

Згідно ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема: прогнозування розвитку територій; забезпечення раціонального розселення і визначений напрямів сталого розвитку територій; обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; здійснення контролю у сфері містобудування.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Частина 2 ст. 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити, зокрема:

- оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, утому числі для здоров`я населення;

- оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу "Охорона навколишнього природного середовища" або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості;

- реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні;

- проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні;

- узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Згідно ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем при винесені рішенням № 388 від 10 вересня 2019 року про надання дозволу для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища орієнтовною площею 1.00 га в ур. Голиця, що розташована на території Жденіївської селищної ради Воловецького району порушено вимоги ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст. 2, 21, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи генерального плану смт. Жденієво, такий не передбачає розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища.

Згідно з Додатком 4 «Санітарна класифікація підприємств, виробництв, споруд і розмірі санітарно-захисних зон до них» до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 кладовища відносяться до класу III із санітарно-захисною зоною - 300 м.

Суд звертає увагу, що відповідачем також порушено права позивача та жителів села на санітарну безпеку, оскільки вибране місце під кладовище не відповідає вимогам Державних санітарних правил та норм № 2.2.2.028-99, що підтверджується наявним в матеріалах справи негативним висновком відділу містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької районної державної адміністрації, викладеному в листі від 15.07.2019 року за № 161/07-28 щодо невідповідності земельної ділянки в урочищі «Голиця» смт. Жденієво вимогам ДСанПіН 2.2.2.028-99 «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» та Державним санітарним правилам № 379/1404 для розміщення кладовища, так як таке розміщено на відстані 71,0 м. (при передбачених 300 м.), вверх по схилу від житлових будинків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Дземюк проти України, суд дійшов висновку, що облаштування і використання кладовища близько від будинків позивачів разом з наступним впливом на довкілля та якість життя, досягло достатнього рівня серйозності, що вимагається статтею 8 Конвенції, та становить втручання у право позивачів на повагу до житла, приватного і сімейного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника ОСОБА_14 ( АДРЕСА_2 ) до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області (вул. Шевченка, 141, смт. Жденієво, Воловецький район, Закарпатська область, 89120, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_9 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_9 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення тридцятої сесії сьомого скликання (друге пленарне засідання) Жденіївської селищної ради Закарпатської області № 388 від 10 вересня 2019 року про надання дозволу для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області (вул. Шевченка, 141, смт. Жденієво, Воловецький район, Закарпатська область, 89120, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп) сплачений відповідно до квитанції від 26.09.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Д.В. Іванчулинець