Справа № 160/6363/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2019 року Справа № 160/6363/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
09 липня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16 травня 2019 року відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що органами Пенсійного фонду порушуються її права на отримання пенсії за віком, оскільки відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 - IV від 09 липня 2003 року ( далі - Закон №1058-IV) позивач мала право на звернення до Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком після досягнення пенсійного віку. 16 травня 2019 року позивач звернулася до органу відповідача з такою заявою та листом № 3963/п-09 від 29 травня 2019 року отримала відмову в призначенні пенсії за віком з розрахунком розміру вже призначеної пенсії.
Також позивач вказує, що пенсія їй була призначена вперше 05 травня 2004 року на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, прийнятого 05 листопада 1991 року, (далі - Закон № 1788-ХІІ) задовго до введення в дію Закону №1058 - IV, а з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058- IV вона звернулася вперше 16 травня 2019 року, а тому, дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26, ч.2 ст. 40 Закону №1058 - IV із застосуванням показника середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передували року звернення з заявою про призначення пенсії є протиправними.
Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
07 серпня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області було подано відзив на позов, в якому відповідач спростовуючи доводи позовної заяви ОСОБА_1 , наголошує на тому, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з 05 травня 2004 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (за Списком № 1) відповідно до пункту 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058 - IV, а з 01 січня 2017 року відповідно до ст. 114 даного Закону.
Звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 9 Закону №1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати як: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання та пенсія у зв`язку із втратою годувальника, а з аналізу ч.1 ст.10 (особі яка має право на різні види пенсій, призначається один з видів пенсії за її вибором) та ч.3 ст.45 (переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду) зазначеного Закону переведення з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону №1058 - IV та положеннями Закону № 1788-ХІІ, а тому у даному випадку відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до ст. 13 Закону № 1788-ХІІ ( з 01 жовтня 2019 року призначається відповідно до ст. 114 Закону №1058 - IV) є різновидом пенсії за віком, із зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058 - IV.
Також зазначає, що ч. 3 ст.45 Закону №1058 - IV передбачено, що визначена ч.2 ст.40 Закону №1058 - IV середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за 3 календарні роки, що передують зверненню, на що посилається ОСОБА_1 , застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. А тому, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки останній день розгляду справи припадає на день відпустки судді, справа розглянута в перший робочий день судді після виходу з відпустки - 13.08.2019 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 16 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою у дозвільній формі в якій просила призначити пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону №1058 - IV з урахуванням ч.2 ст. 40 Закону №1058 - IV.
До заяви позивачем були додані: копії паспорту, ідентифікаційного коду, та копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого 11 січня 2005 року.
Листом № 3963/п-09 від 29 травня 2019 року за результатами звернення позивачу було повідомлено, що нею було використане право на призначення пенсії за віком, оскільки з 05.05.2004 року пенсія їй була призначена відповідно до п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням загального пенсійного віку, у зв`язку із чим, відсутні підстави для призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти річного віку та проведення перерахунку пенсії.
Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільгових характер роботи, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XIІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
Відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788-XIІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно;
Відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Законом України «Про пенсійне забезпечення» встановлено такі види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як зазначено в преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 1 січня 2004 року Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Згідно положень статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" від № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) може бути призначена пенсія за вислугу років.
Отже, законодавством передбачено лише 4 види пенсій.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону №1058-IV або положеннями Закону №1788-ХІІ.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону № 1058-IV.
Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
Як вбачається з матеріалів справи, вперше позивачу було призначено пенсію за віком 05 травня 2004 року відповідно до п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII за списком № 1.
Тобто, на момент подачі заяви 16 травня 2019 року позивач в період з 05 травня 2004 року була на обліку в органах пенсійного забезпечення та отримувала пенсію за віком на підставі Закону № 1788-XII.
Позивач, перебуваючи на обліку в управлінні та отримуючи пенсію за віком, продовжувала працювати.
Відповідно до частини 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Позивач кожні 2 роки користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер.
Тобто, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками №1, №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому, частиною третьою ст. 45 Закону №1058-IV передбачено, що визначена ч.2 ст. 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року по справі № 348/1402/17.
Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії та проведенні перерахунку пенсії, оскільки підстави для переведення (призначення) позивачці одного і того самого виду пенсії відсутні.
Крім того, з заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16 травня 2019 року, вбачається, що позивач зазначила, що вона з 05 травня 2004 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пільгову пенсію за вислугу років призначену відповідно до ст. 14 Закону № 1788-XIІ.
Суд вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів пенсійної справи наданих суду, а саме з протоколу №8572 від 18 серпня 2004 року видно, що в рядку вид пенсії зазначено «за віком», а в рядку умови призначення вказано «Робота за списком 1», тобто посилання відповідача у заяві від 16 травня 2019 року до Пенсійного фонду про отримання нею пенсії за вислугу років, є помилковим.
А тому, і посилання в позовній заяві на практику та рішення Верховного суду України, з аналогічних питань є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки мають різний предмет оскарження та стосуються переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, що не є тотожними поняттями.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу, що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева