Справа № 640/9802/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 листопада 2019 року № 640/9802/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту захисту економіки Національної поліції України,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код 40111732) (далі - відповідач або Департамент НПУ), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислуги років в податковій міліції в період з 07.02.2000 по 23.02.2009;

- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції вислугу років в податковій міліції в період з 07.02.2000 по 23.02.2009, що становить 9 років 0 місяців 16 днів, та з врахуванням цієї вислуги років провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України, починаючи з 07.11.2015.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано період роботи у податковій міліції до стажу роботи в поліції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі у порядку письмового провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивачу стаж роботи у податковій міліції не зараховано до стажу роботи у поліції, оскільки частиною 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" закріплено вичерпний перелік видів служби та періодів роботи у відповідних органах, які зараховуються поліцейським до стажу роботи в поліції; служба в податковій міліції у цьому переліку відсутня, тому дії Департаменту НПУ щодо неврахування стажу роботи позивача у податкові поліції відповідають вимогам закону. Крім того, на думку відповідача вимога позивача є передчасною, оскільки останнім не оскаржувався наказ Департаменту НПУ від 10.12.2015 № 16 про встановлення стажу служби в поліції, який безпосередньо призвів до порушення його права.

У відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів відповідача з огляду на норми чинного законодавства, оскільки служба у податкові міліції за своєю суттю є службою в органах внутрішніх справ України, а до вислуги років в органах внутрішніх справ зараховується служба в податковій поліції.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 07.02.2000 по 06.11.2015 проходив службу в органах податкової міліції та органах внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.11.2015 № 2326о/с, згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 позивача було звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції).

Згідно Наказу ДЗЕ № 62о/с від 07.11.2015 позивача прийнято на службу до Національної поліції України.

На момент звернення позивача з позовом, він проходить службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції України, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 та його послужним списком.

20.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту НПУ з рапортом з проханням зарахувати до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, служби в податкові міліції в період з 07.02.2000 по 23.02.2009, а також надати інформацію про стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 07.11.2015 та на час звернення.

Відповідач, листом від 31.05.2019 № 6471/39/04-2019 повідомив позивача, що згідно з даними його особової справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" вислуга років станом на 23.05.2019 становила 19 років 03 місяці 16 днів.

Також у вказаному листі Департаментом НПУ було зазначено, що відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні", особи начальницького складу податкової міліції проходили службу в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, а також на них поширювалася дія нормативних документів, що регламентували проходження служби в органах внутрішніх справ, однак з 07.02.2000 по 23.02.2009 податкова міліція не входила до складу органів внутрішніх справ, тому вислуга років в органах державної податкової служби України не зараховується до стажу служби в поліції. Також відповідач зазначає, що станом на 07.11.2015 стаж служби позивача в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складав 06 років 08 місяців 14 днів, а на 23.05.2019 - 10 років 03 місяці 00 днів.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 78 Закону №580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону №580-VIII передбачено, що До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

У відповідності до частини 3 статті 78 Закону №580-VIII під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України" від 05.07.2012 №508-VІ внесено зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Зазначені норми кореспондуються із нормами Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ), який був чинним до 19.11.2012, який регулював правовий статус податкової міліції.

Відповідно до статті 19 Закону №509-ХІІ податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №509-ХІІ особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Статтею 26 Закону №509-ХІІ держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію".

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку про те, що служба у податковій міліції прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що під час проходження служби у податковій міліції, позивачу на підставі наказу Державної податкової служби України від 02.04.2008 року № 908-о було присвоєно спеціальне звання "майор податкової міліції", яке, в свою чергу, було призначено на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Тобто, служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону №508-VIII.

Таким чином, відповідачем безпідставно не враховано до стажу служби в поліції наявну у позивача, на момент його переходу на службу у Національну поліцію України, вислугу років з 07.02.2000 по 23.02.2009 року у податковій міліції.

Відповідно до частини 4 статті 78 Закону № 580-VІІІ, порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11.11.2015 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У відповідності до пунктів 3-6 частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу служби позивача стаж служби з 07.02.2000 по 23.02.2009 у податковій міліції, а тому з метою повного та ефективного захисту прав позивача, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправним й скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №16 о/с від 10.12.2015 в частині встановлення підполковникові поліції ОСОБА_1 (М-082849) головному оперуповноваженому - інспектору станом на 07 листопада 2015 року стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, - 06 років 08 місяців 14 днів, тобто, без урахування строку служби в податковій міліції з 07.02.2000 по 23.02.2009.

У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України зарахувати до стажу служби в поліції вислугу років у податковій міліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату грошового забезпечення, з врахуванням вислуги років, в частині надбавки за вислугу років за весь час служби в органах поліції, суд виходить з наступного.

Так, вказані позовні вимоги позивача є похідними від позовних вимог про зарахування до стажу його служби в поліції вислугу років у податковій міліції з 07.02.2000 по 23.02.2009, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України, право на перерахунок та виплату даного грошового забезпечення у позивача виникне лише після виконання Департаментом захисту економіки Національної поліції України вказаного рішення суду щодо зарахування позивачу до вислуги років у поліції наявної на момент переходу на службу до Національної поліції України вислуги років в податковій міліції, тому суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислуги років в податковій міліції в період з 07.02.2000 по 23.02.2009.

3. Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код 40111732) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції вислугу років в податковій міліції в період з 07.02.2000 по 23.02.2009, що становить 9 років 0 місяців 16 днів.

4. У іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код 40111732) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко