Справа № 760/18146/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю: представника апелянта - Борисова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову №30 від 24.05.2019 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленком Ігорем Миколайовичем щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 85 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову №31 від 24.05.2019 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленком Ігорем Миколайовичем щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 510 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову №32 від 24.05.2019 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленком Ігорем Миколайовичем щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 1700 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані постанови є незаконними, винесеними з порушенням закону та підлягають скасуванню.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року роз`єднано позовні вимоги в окремі самостійні провадження (а.с. 1), відтак у даній справі підлягала перегляду лише постанова №32 від 24.05.2019 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленкем Ігорем Миколайовичем щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 1700 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року адміністративний позов - задоволено.

Скасовано постанову № 32 про накладення адміністративного стягнення від 24 травня 2019 року, винесену заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленком Ігорем Миколайовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді накладення штрафу в розмірі 1700 гривень.

В апеляційній скарзі, Головне управління Державної податкової служби у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно з відомостями, які наявні у центральній базі даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України та в інтегрованих картках ІС «Податковий блок» за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від реалізації об`єктів нерухомого майна та останнім за вказаним період сплачувались податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від продажу об`єктів нерухомого майна фізичним особам.

Відтак, вказаний дохід підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан, однак протягом 2012-2018 років вказаних дій ОСОБА_1 здійснено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що рішенням Державної фіскальної служби України від 22.07.2019 №22/К/99-99-11-05-01-25 скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2019 (про застосування санкцій за непроведення розрахункових операцій через РРО) - скасовано, оскільки перевіркою не було досліджено питання не проведення розрахункових операцій через РРО (в акті документальної позапланової невиїзної перевірки не зазначено на підставі яких первинних документів здійснені розрахункові операції за продаж об`єктів нерухомого майна за готівку, яку не проведені через РРО), відтак висновок Акту перевірки щодо не проведення розрахункових операцій через РРО є необґрунтованим та передчасним.

З огляду на викладене, постанова №32 від 24.05.2019 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн є неправомірною та підлягає скасуванню.

14 листопада 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника позивача, в якому останній просив відкласти розгляд справи на інший час або на інший день.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання з огляду на скорочені терміни розгляду справи відповідно до положень частини сьомої ст. 287 КАС України, згідно з якими суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, пояснення представника апелянта, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2019 року заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленком І.М. винесена постанова № 32 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень за порушення статті 163-15 КУпАП, п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с. 53).

Підставою для винесення вказаної постанови слугував Акт від 04 квітня 2019 року № 260/10-36-13-03/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01 січня 2012 року по 31 січня 2018 року» (а.с. 27-48).

Не погоджуючись з такою постановою відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленком І.М. як суб`єктом владних повноважень, не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності, відтак позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Приписи п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлюють, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Отже, зі змісту наведеної статті вбачається, що документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, а також виїзною чи невиїзною.

Згідно з пп. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Як свідчать матеріали справи, на підставі п. 78.1.2, пп.78.1.13 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01 січня 2012 року по 31 січня 2018 року, за результатами якої складено Акт від 04 квітня 2019 року № 260/10-36-13-03/ .

Відповідно до висновків вказаного Акту перевірки, контролюючим органом встановлено наступні порушення фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 , зокрема: порушення пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Так, згідно з вказаною нормою суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

У відповідності до п. 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.

Як наслідок, 07 травня 2019 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 штрафні санкції у сумі 1 грн за непроведення розрахункових операцій через РРО.

У подальшому, 13 травня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Булаєвською В.П. складено протокол №33 відносно позивача про вчинення правопорушення при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки, а саме: пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій, відповідальність за яке передбачена ст. 163-15 КУпАП (а.с. 49).

У вказаному протоколі повідомлялось про розгляд справи про адміністративне правопорушення, на 24 травня 2019 року о 16 год 00 хв.

Так, 24 травня 2019 року заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленко І.М. винесено оскаржувану постанову №32, якою на підставі протоколу від 13.05.2019 та Акту від 04 квітня 2019 року № 260/10-36-13-03/ , згідно норм Податкового кодексу України та статтей 234-2 та 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 1700 грн за порушення статті 163-15 КУпАП, пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с. 53).

У силу вимог статті 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів - тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 234-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи.

Як зазначає позивач, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення 13.05.2019 останній не був присутній, з огляду на отримання повідомлення про запрошення платника податку лише 16.05.2019.

Також, вказує, що оскаржувана постанова містить неточності, оскільки сума штрафу цифрами « 1700 грн» не відповідає cумі штрафу прописом «вісімдесят п`ять».

Крім того, на думку позивача, він, як фізична особа не займається підприємницькою діяльністю, тому на нього не можуть поширюватись норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що за правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Так, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , не погоджуючись з винесеними за результатами проведення перевірки у квітні 2019 року, податковими повідомленнями-рішеннями, подав до Державної фіскальної служби України скаргу від 22.05.2019.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 22.07.2019 №22/К/99-99-11-05-01-25 скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2019 - скасовано.

Підставою для скасування вказаного рішення слугувало те, що перевіркою не було досліджено питання не проведення розрахункових операцій через РРО (в акті документальної позапланової невиїзної перевірки не зазначено на підставі яких первинних документів здійснені розрахункові операції за продаж об`єктів нерухомого майна за готівку, яку не проведені через РРО), тому висновок Акту перевірки щодо не проведення розрахункових операцій через РРО є необґрунтованим та передчасним, а відтак відсутні підстави для застосування до скаржника фінансових санкцій, передбачених п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.98-99).

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що оскільки під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки не досліджувалось питання непроведення позивачем розрахункових операцій через РРО, вказане свідчить про те, що протокол №33 від 13.05.2019 та постанова №32 від 24.05.2019 прийняті за результатами такої перевірки, є такими, що складені на підставі недопустимих доказів, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, апеляційна скарга жодним чином не містить обґрунтувань наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, визначеного у ст. 163-15 КУпАП.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, недоведеність факту непроведення позивачем розрахункових операцій через РРО, виключає настання адміністративної відповідальності за статтею 163-15 КУпАП, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук