Справа № 826/13181/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника позивача Давидова О.О.,

представника відповідача Латонової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 , внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення з 01 травня 2018 року нарахування та виплати їй пенсії за віком, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити з 01 травня 2018 року нарахування, виплату пенсії за віком та здійснювати надалі виплату пенсії позивачці на її банківський рахунок. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення пенсії за один місяць у зв`язку з чим зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві негайно провести нарахування та виплату пенсій в межах суми пенсії за один місяць.

Встановлено судовий контроль за виконанням даного судового рішення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду протягом п`ятнадцяти календарних днів з дати набрання законної сили рішенням суду звіт про виконання судового рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено частково, внаслідок чого рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року змінено, а саме, зменшено розмір стягнутої моральної шкоди до 2049,95 грн, в іншій частині рішення залишено без змін.

04.03.2019 позивачкою було подано клопотання про накладення на відповідача штрафу, в якому йдеться про встановлення терміну для подачі суду звіту про виконання судового рішення та накладення на керівника ГУ ПФУ в м. Києві штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів, половину з яких заявниця просила стягнути на її користь.

Враховуючи те, що відповідач не надав звіт про виконання рішення суду у встановлений строк, а також, беручи до уваги клопотання ОСОБА_2 , ухвалою суду від 05.03.2019 відповідачу встановлено додатковий строк для подання звіту - протягом десяти робочих днів з дати отримання копії вказаної ухвали.

22.03.2019 відповідачем було подано звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2019 року визнано звіт про виконання рішення суду таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі. Клопотання позивача про накладення штрафу задоволено частково. Накладено на виконуючу обов`язки начальника Головного управління пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_3 штраф у розмірі 40 000, 00 грн за невиконання рішення суду, з яких 20 000, 00 грн стягнути на користь Державного бюджету України та 20 000, 00 грн на користь позивачки. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві подати звіт про виконання рішення суду по 28.06.2019 включно.

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, прийнятою за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2019 року скасовано в частині накладення штрафу на виконуючого обов`язки начальника Головного управління пенсійного фонду в м. Києві у розмірі 40 000, 00 грн за невиконання рішення суду. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2019 відповідачем надано повторний звіт від 15.07.2019 № 153969/07, в якому вказується про наявність боргу за період з 01.06.2018 по 31.03.2019 у сумі 18 767, 74 грн та неможливість його виплати за відсутності окремого порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року визнано повторний звіт ГУ ПФУ в м. Києві від 15.07.2019 № 153969/07 про виконання рішення суду таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі. Клопотання позивача про накладення штрафу задоволено частково. Накладено на начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_1 штраф у розмірі 60 000, 00 грн за невиконання рішення суду, з яких 30 000, 00 грн стягнути на користь Державного бюджету України та 30 000, 00 грн на користь позивачки. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві подати черговий звіт про виконання рішення суду по 15.10.2019 включно.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання, дійшов висновку про фактичне невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у даній справі та наявність підстав, передбачених ст. 382 КАС України, для накладення штрафу на керівника відповідача за неподання належного звіту про виконання.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач та ОСОБА_1 , яка була начальником ГУ ПФУ в м. Києві у спірний період, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_1 штрафу.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що управлінням було проведено відновлення позивачу пенсії з 01.05.2018. В подальшому пенсійна справа позивачки відпрацьована в частині поновлення пенсії з 01.06.2018. Згідно електронної бази одержувачів пенсій ОСОБА_2 пенсією за травень 2018 року у розмірі 2 049, 95 грн була забезпечена у січні 2019 року і виплату їй пенсії поновлено з 01.04.2019 в розмірі 2 352, 84 грн. Нарахована сума пенсії до виплати за період з 01.06.2018 по 31.03.2019 становить - 18 767, 74 грн, проте, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» заборгованість, яка не виплачена за минулий період, обліковується та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час такий порядок знаходиться на стадії затвердження.

Вказують, що судом не взято до уваги докази звернення до Пенсійного фонду України з проханням надати дозвіл на виплату суми боргу, що свідчить про вчинення активних дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Також, апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що на момент розгляду судом звіту та ухвалення рішення про накладення на неї штрафу як керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, вона відповідну посаду вже не займала, що унеможливлює притягнення її до відповідальності та накладення штрафу в порядку ч. 2 ст. 382 КАС України.

В судовому засіданні апелянт та представник відповідача вимоги апеляційних скарг підтримали, наполягали на їх задоволенні, в той час, як представник позивача проти цього заперечував, просив судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

За унормуванням ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

У ст. 129-1 Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В силу положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частинами 2, 3 ст. 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Так, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зазначає, що виплата заборгованості з пенсії позивачки буде проведена після виділення додаткових коштів на її фінансування, при цьому, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року не виконано в частині проведення виплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01.06.2018 по 31.03.2019 з підстав відсутності відповідного Порядку та відсутності коштів. Також, як з`ясовано у судовому засіданні, рішення в частині стягнення присудженої моральної шкоди також не виконано.

За приписами п.п. 3, 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Пунктом 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Згідно ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Разом з цим, апелянти наполягають, що з травня 2019 року систематично спрямовувались до розпорядника коштів інформації про необхідність виділення коштів на виконання рішень суду, в тому числі й по відношенню до ОСОБА_2 в розмірі 18 767, 74 грн.

Так, матеріали справи утримують лист від 17.05.2019 № 104341/03 до Пенсійного фонду України, в якому відповідач просив надати дозвіл виплатити ОСОБА_2 борг за період з 01.06.2018 року по 31.03.2019 року в загальній сумі 18 767, 74 грн (а.с. 160 т. 1), а також лист від 08.10.2019 № 232695/05 до заступника Голови правління Пенсійного фонду України з аналогічного питання (а.с. 14 т. 2).

Проте, вказані листи не підтверджують доводи апелянтів про активні дії, спрямовані на виконання судового рішення, оскільки інформації щодо фактичного направлення листа від 17.05.19 та отримання будь-якої відповіді на нього матеріали справи не містять, а лист від 08.10.19 взагалі направлено вже після судового розгляду.

Судом першої інстанції накладено штраф саме на ОСОБА_1 , яка у спірний період була керівником відповідача і саме нею був підписаний звіт про виконання рішення суду від 15.07.2019 № 153969/07, який, в свою чергу, визнано судом таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі.

При цьому ч. 2 ст. 382 КАС України не передбачає звільнення від відповідальності за невиконання судового рішення відповідальної особи залишення нею керівної посади в подальшому.

Також, колегія суддів не може погодитись із доводами апелянтів, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий захід реагування може бути реалізована лише за умови встановлення обставин, які свідчать про умисне невиконання судового рішення, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, спрямованих на ухилення від виконання такого рішення.

Право позивача, на захист якого ним було подано позов у цій справі та яке визнано судом порушеним і для відновлення якого й ухвалено судове рішення, не є реалізованим без повного та належного виконання такого рішення суду.

Тож, невжиття відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всіх належних і необхідних заходів для виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року фактично нівелює мету правосуддя, порушує основоположний конституційний принцип обов`язковості судового рішення та конвенційні засади, зокрема ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і ставить позивача в юридичну невизначеність.

При цьому, у рішеннях ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24 липня 2003 року по справі «Ryabykh v. Russia» Європейським судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

У рішенні віл 30 листопада 2006 року по справі «Красношапка проти України» ЄСПЛ зазначив, що виконавче провадження є другим етапом у провадженні, оскільки право, яке відстоювалось, фактично не реалізовано до виконання.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду в цій справі набрало законної сили, але так і не було виконано відповідачем у повному обсязі, а саме позивачці не сплачено присудженої моральної шкоди та заборгованості з виплати її пенсії, що є джерелом існування особи та протиправність припинення сплати якої у відповідному періоді встановлена судом.

Водночас, доводи апелянтів, аналогічні тим, що наводилися в суді першої інстанції, та фактично зводяться до того, що управління Пенсійного фонду України не може взяти на себе зобов`язання без виділення на ці цілі коштів та очікує прийняття у майбутньому Кабінетом Міністрів України певного порядку, в межах якого і буде виплачено таку заборгованість.

Однак, такі доводи та взагалі правова позиція апелянтів суперечать вищенаведеним положенням Основного закону, а саме ст. 129-1, а також ст. 14 КАС України та нівелюють мету не тільки інституту судового контролю, який в цьому випадку був реалізований судом при покладенні на відповідача обов`язку подати звіт про виконання судового рішення, а й взагалі меті правосуддя.

Чинне законодавство України не містить виключень із правила щодо обов`язковості виконання судових рішень, отже будь-які посилання апелянтів на причини невиконання судового рішення є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для застосування до посадової особи відповідача заходів судового контролю, регламентованих ч. 2 ст. 382 КАС України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 382 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 21 листопада 2019 року.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова