Справа № 640/13915/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 р.Справа № 640/13915/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання - Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 року (суддя Бородіна Н.М.; м. Харків) по справі № 640/13915/19

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС (надалі також - відповідач), в якому просила суд: визнати протиправною та скасувати постанову Харківської митниці ДФС про порушення митних правил №0201/80700/19 від 25.06.2019 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України, накладенні стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8674,95 грн. та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а саме відсутній прямий умисел на вчинення зазначеного правопорушення. Згідно норм міжнародних стандартів ISO 3779:2009, рік виготовлення автомобіля вказується під десятим знаком у VIN-коді транспортного засобу. У автомобілі марки PEUGEOT у VIN-коді номер кузова НОМЕР_1 під десятим символом знаходиться цифра»2», яка б мала свідчити про 2002 рік виготовлення, однак дана модель автомобіля почала випускатися з 2004 року. При заповнення митної декларації позивачка керувалася даними, зазначеними в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в якому в полі «В» (дата першої реєстрації) була зазначена дата 15.01.2005, а поле «В2» (рік випуску) було не заповнено, також актом зняття транспортного засобу з обліку «REGITRA», в якому дату першої реєстрації автомобіля 15.01.2005 та не зазначено інформацію про рік виготовлення. Тобто у позивача не було наміру на зменшення митних платежів, оскільки разом з поданою декларацією митному органу було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено всі характеристики транспортного засобу, довідку про зняття транспортного засобу з обліку, в якому зазначено всі характеристики транспортного засобу, в яких вказані достовірні відомості щодо характеристик автомобіля.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Харківської митниці ДФС від 05.03.2019 року по справі про порушення митних правил № 0038/80700/19 про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 485 Митного кодексу України і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5002,35 грн.

Провадження у справі № 0038/80700/19 про адміністративне правопорушення у відношенні ФОП ОСОБА_1 за ч.1 ст. 485 МК України закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час виконання митних формальностей за митною декларацією від 16.01.2019 №UA807190/2019/001344 посадовими особами Харківської митниці ДФС встановлено, що відповідно даних спеціалізованого Інтернет-ресурсу, який знаходиться у відкритому доступі, а саме, http://exist.ua, датою виготовлення транспортного засобу з номером кузова НОМЕР_1 є 2004 року. Декларант у МД зазначив рік виготовлення ТЗ 2005. Крім того, згідно із листом від ТОВ АВТО ГРАФ Ф (офіційний дилер автомобілів PEUGEOT, https://peugeot.kh.ua) від 26.04.2019 №37/19 - датою виготовлення автомобіля марки PEUGEOT, модель 407, номер кузова НОМЕР_2 є 13.12.2004, дата початку гарантії 15.01.2005. Таким чином, було виявлено недостовірні дані, занесені Позивачем до графи 31 МД. Невірне зазначення декларантом року випуску автомобіля призвело до заниження розміру митних платежів, які підлягають сплаті при оформленні товару за вищезазначеною декларацією у розмірі 2891,65 грн. (акцизний податок 2409,71 грн., ПДВ 481,94 грн.).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.01.2019 головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Харківської митниці ДФС Ревенко М.І. був складений протокол про порушення митних правил за ст. 485 МК України №0201/80700/19.

Заступником начальника Харківської митниці ДФС Волокітіним Є.П. 25.06.2019 прийнято постанову у справі про порушення митних правил №0201/80700/19, якою визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, ОСОБА_1 фізичну особу-підприємця та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 8674,95 грн.

Згідно зазначеної постанови, 16.01.2019 до митного поста «Харків-автомобільний» Харківської митниці ДФС ОСОБА_1 було подано електронну митну декларацію типу «ІМ 40 АА» №UA807190/2019/001344 для здійснення митного контролю та митного оформлення товару «Автомобіль легковий з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем), з робочим об`ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3, але не більш як 2500 см3, що використовувався понад 5 років, призначений для перевезення людей по дорогам загального користування: Автомобіль марки PEUGEOT, модель 407 - 1 шт. Модельний рік - 2005 р. Календарний рік виготовлення - 2005 р. Номер кузова - НОМЕР_1 . Тип двигуна -дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1997 см3, Потужність - 100кВт. Колір - сірий. Місць для сидіння - 5. Колісна формула - 4*2. Тип кузова - універсал. Номер шасі - немає даних. Номер двигуна - немає даних. Був у використанні. Транспортний засіб відповідає екологічним нормам рівня Євро 3. Торгівельна марка: PEUGEOT. Виробник: PSA Automobiles Peugeot. Країна виробництва: FR. Згідно митної декларації, календарний рік виготовлення автомобіля вказаний 2005, проте, відповідно інформації на спеціалізованих ресурсах що міститься у відкритому доступі в мережі «Інтернет»: http://exist.ua, датою виготовлення транспортного засобу (далі ТЗ) з номером кузова НОМЕР_1 є 2004 року. Згідно інформації зазначеної у графі 31 «Вантажні місця та опис товарів» МД календарний рік виготовлення автомобіля - 2005. В графі 47 «Нарахування платежів» позивачем зазначено основу нарахування акцизного податку коефіцієнт віку (Квік) 13, замість коефіцієнт віку (Квік) 14. Невірне зазначення декларантом у МД року випуску автомобіля призвело до заниження розміру митних платежів, які підлягають сплаті при оформленні товару за вищезазначеною декларацією у розмірі 2891,65 грн.

Внаслідок чого Харківська митниця ДФС прийшла до висновку, що ОСОБА_1 вчинено протиправні дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів та притягнуто її до адміністративної відповідальності за порушення ст. 485 МК України.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Отже, з об`єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної у формі умислу.

Відповідно до ст. 262 Митного кодексу України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Згідно з ч.1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 5 статті 265 Митного кодексу України передбачено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Відповідно до ч.1 ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною 8 ст. 257 Митного кодексу України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.

Зокрема, відповідно до п.п. а, г п.5 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, до декларації декларантом вносяться відомості про найменування, код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до ч.8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 5 статті 266 Митного кодексу України визначено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТЗЕД.

Таким чином, для притягнення до відповідальності позивача за порушення, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, необхідно встановити факт заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та наявність умислу позивача на вчинення відповідних дій.

При цьому, для встановлення суб`єктивної сторони вказаного виду порушення необхідно правильно та повно встановити фактичні обставини справи задля розуміння наявності чи відсутності умислу позивача до заявлення в митній декларації неправдивих відомостей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як встановлено вище, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугувало те, що згідно митної декларації, календарний рік виготовлення автомобіля позивачем вказаний 2005, однак, датою виготовлення вказаного транспортного засобу є 2004 рік.

Згідно п.8 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», які затверджені наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005 р. - визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов`язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у табл. 4.4 додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395.

Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків).

Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається.

За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік). Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена у спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорт німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Оскільки у автомобілі марки PEUGEOT у VIN-коді номер кузова НОМЕР_1 під десятим символом знаходиться цифра»2», яка б мала свідчити про 2002 рік виготовлення, однак дана модель автомобіля почала випускатися з 2004 року, позивач при заповненні митної декларації керувався даними зазначеними в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в якому в полі «В» (дата першої реєстрації) була зазначена дата 15.01.2005, а поле «В2» (рік випуску) було не заповнене, також актом зняття транспортного засобу з обліку «REGITRA», в якому дату першої реєстрації автомобіля 15.01.2005 та не зазначено інформацію про рік виготовлення.

Згідно висновку експертного дослідження від 08.02.2019 №21/6341/983, що міститься в матеріалах митної справи, номер кузова НОМЕР_1 транспортного засобу автомобіля марки PEUGEOT номерний знак НОМЕР_3 не змінювався, календарний рік випуску - 2005.

Отже, позивач при заповнені митної декларації правомірно керувалась встановленою Правилами нормою, що у разі неможливості визначення року виготовлення транспортного засобу за ідентифікаційним номером, роком виготовлення вважається рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на транспортний засіб.

Щодо тверджень апелянта про використання інформації з мережі Інтернет для встановлення року випуску автомобіля, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11 вересня 2015 року № 689, передбачено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації - інформація отримана з мережі Інтернет.

Тобто відповідно до вказаної Методики та Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю посадовими особами може бути отримана інформація з мережі Інтернет для аналізу, виявлення та оцінки ризиків під час митного оформлення та дані з мережі Інтернету не можуть слугувати як належний, допустимий та достовірний доказ вчинення особою адміністративного правопорушення, в даному випадку для встановлення підтвердження року випуску транспортного засобу, що впливає на оподаткування.

Тому, колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на інформацію з Інтернет ресурсів, зокрема - http://exist.ua, оскільки відсутні докази достовірності даних, які містяться на вказаних сайтах та джерело походження такої інформації.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято посилання відповідача на лист ТОВ «АВТО ГРАФ Ф» від 26.04.2019 № 37/19 щодо дати виготовлення автомобіля PEUGEOT у VIN-коді номер кузова НОМЕР_1 , оскільки відповідачем не надано доказів того, що вказане товариство має достовірну інформацію про рік випуску транспортного засобу марки PEUGEOT у VIN-коді номер кузова НОМЕР_1 , тому судом не приймається інформація надана ТОВ «АВТО ГРАФ Ф» щодо дати виготовлення автомобіля PEUGEOT у VIN-коді номер кузова НОМЕР_1 .

Разом з тим, офіційний імпортер автомобілів PEUGEOT в Україну ТОВ «Пежо Сітроен Україна» в листі №391/1 від 03.07.2019 повідомив позивача, що календарний рік виготовлення автомобіля Пежо моделі 407, номер кузова НОМЕР_1 , є наступний 2005 рік.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 08.02.2019 року сервісним центром МВС України проведено державну реєстрацію вказаного транспортного засобу із зазначенням року випуску - 2005 (а.с. 14, 72).

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем заповнена декларації, зокрема п.31 та визначений рік випуску транспортного засобу 2005р. у відповідності до діючих «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», які затверджені наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005 р. та відповідачем належними, допустимими і достовірними доказами вказані відомості не спростовані.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак всупереч зазначеним нормам закону відповідачем не доведено правомірність свого рішення, а тому враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та закриття справи про порушення митних правил за ст. 485 МК України відносно ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, ч.4 ст.241, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 року по справі № 640/13915/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова