Справа № 300/1138/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9669/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року, ухвалене суддею Чуприною О.В., м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах,-

В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просить: визнати протиправною відмову відповідача у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 24.03.2019; зобов`язати відповідача призначити йому з 24.03.2019 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі проведено заміну первинного відповідача - Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в особі Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 з 24.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1, період роботи з 09.11.1998 по 28.04.1999. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 24.03.2019 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 9000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах як по Списку №1, оскільки документи, подані останнім для призначення пенсії, в повній мірі підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу для призначення такої пенсії. Період роботи позивача з 09.11.1998 по 28.04.1999 (5 місяців 20 днів) на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу - головного заводу ВАТ «Оріана», підлягає включенню до пільгового стажу по Списку №1.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими позивачем до суду документами, витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено, а відтак наявні очевидні фактичні і правові підстави для задоволення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу. Відтак, необхідно стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги, наданої адвокатом Лютак Людмилою Леонідівною в розмірі 9000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до вимог п.3, 4 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Мін`юсті України 01.12.2005 за №1451/11731, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. Атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Звертаємо увагу на те, що первинна атестація відповідно до наказу ВАТ «Оріана» за №724 була проведена 09.11.1993. Чергова атестація, відповідно до наказу ВАТ «Оріана» за №72 була проведена лише 29.04.1999 року, відповідно період з 09.11.1998 по 28.04.1999 не охоплений атестацією і тому, не може бути зарахований до пільгового стажу.

Апелянт вказує на те, що підтвердження того, що ОСОБА_1 за період з 09.11.1998 по 28.04.1999 працював повний робочий день в шкідливих умовах праці не надано, оскільки немає первинних документів, а саме, табелів виходу працівників на роботу. Крім того, в матеріалах справи наявна довідка від 13.02.2019 за №176, видана АТ «Оріана», яка підтверджує надання ОСОБА_1 відпусток за власний рахунок без збереження заробітної плати.

Відтак, підстав в управління Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 24.03.2019 року немає.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 9000,00 грн., то апелянт вважає, що такі витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, яка є справою незначної складності, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Ці витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.04.2019 звернувся до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Зі змісту вказаної заяви, серед іншого, слідує, що ОСОБА_1 на підтвердження наявності пільгового стажу подавав відповідні документи для призначення пенсії, зокрема, копію трудової книжки, довідку про навчання, копію військового квитка, довідки і листи ВАТ «Оріана», копії наказів про проведення атестації робочих місць, копії наказів про переведення та звільнення з роботи, довідки, видані ПАТ «Лукор» тощо.

Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом від 02.05.2019 за №125/Ф-15 повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії на пільгових умовах, оскільки пільговий стаж роботи позивача за списком №1 становить 9 років і 9 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах. В той же час, органом пенсійного фонду не зазначено, який саме період роботи не взято до уваги і не враховано під час здійснення розрахунку пільгового стажу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності: зайняття повний робочий день на відповідних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; атестація робочих місць; осягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Встановлено, що основним документом, який було подано позивачем, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Позивач надав відповідачу трудову книжку НОМЕР_1 від 14.11.1990.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , останній:

з 04.12.1997 по по 31.01.2001 працював на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу - головного заводу ВАТ «Оріана»;

з 01.02.2001 прийнятий на роботу в ремонтно-механічний цех виробництва хлорвінілу майстром, зайнятим на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли по переводу із ВАТ «Оріана» до ЗАТ «Лукор»;

з 01.11.2011 - переведений майстром, зайнятим на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цеху з виробництва хлорвінілу ремонтно-механічного цеху хлорвінілу ЗАТ «Лукор»;

20.01.2003 ремонтно-механічний цех включений до структури централізованої ремонтно-механічної служби виробництва хлорвінілу ЗАТ «Лукор;

з 01.06.2003 переведено майстром (зайнятим на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цеху з виробництва хлорвінілу) відділення з ремонту технологічного устаткування спеціалізованої дільниці з ремонту технологічного устаткування цеху централізованого ремонту централізованої ремонтно-механічної служби виробництва хлорвінілу ЗАТ «Лукор»;

з 15.12.2004 переведено майстром (зайнятим на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цеху з виробництва хлорвінілу) відділення з ремонту технологічного устаткування спеціалізованої дільниці з ремонту технологічного устаткування цеху централізованого ремонту виробництва хлорвінілу ремонтно-механічного управління ЗАТ «Лукор»;

05.05.2005 назву цеху централізованого ремонту виробництва хлорвінілу змінено на цех централізованого ремонту устаткування виробництва хлорвінілу ТОВ «Карпатнафтохім»;

03.03.2008 звільнений з роботи за згодою сторін (пункт 1 стаття 36 КЗпП України) з ТОВ «Карпатнафтохім».

Зазначені періоди роботи ОСОБА_1 за даними професіями на вказаних підприємствах, підтверджуються також довідками, виданими ВАТ «Оріана» від 13.02.2019 за №29, №176, №47, №48, наказом від 04.12.1997 №806-К і наказом від 31.01.2001 №14К/13, а також довідкою, виданою Приватним акціонерним товариством «Лукор» від 21.02.2019 за №19, копії яких містяться в матеріалах адміністративної справи (а.с.30, 31, 32, 40, зворотній бік а.с.32).

Із матеріалів справи слідує, що до пільгового стажу роботи позивача по Списку №1 органом пенсійного фонду зараховано: з 04.12.1997 по 08.11.1998, з 29.04.1999 по 31.01.2001 - період роботи позивача на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу - головного заводу ВАТ «Оріана»; з 01.02.2001 по 03.03.2008 - період роботи позивача в ремонтно-механічному цеху виробництва хлорвінілу на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли у ЗАТ «Лукор» (з перейменуванням цеху і роботи згідно трудової книжки).

Однак, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до пільгового стажу роботи по Списку №1, первинним відповідачем не враховано період з 09.11.1998 по 28.04.1999 (5 місяців 20 днів) - період роботи позивача на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу - головного заводу ВАТ «Оріана» (а.с.82). Підставою, яка слугувала для відмови органом пенсійного фонду у призначенні позивачу пільгової пенсії та неврахування вище вказаного періоду роботи до пільгового стажу, являється відсутність проведення атестації робочого місця на вищевказаному підприємстві в період з 09.11.1998 по 28.04.1999. До такого висновку дійшов орган пенсійного фонду, взявши до уваги довідку №29 від 13.02.2019, видану ВАТ «Оріана», із змісту якої слідує, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на вказаному підприємстві з 04.12.1997 по 08.11.1998 і з 29.04.1999 по 31.01.2001 на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу, яка передбачена списком №1 розділ VIII підрозділ А.1, код КП1080А010. Тобто пільговий період роботи позивача з 09.11.1998 по 28.04.1999 (5 місяців 20 днів) виключений (непідтверджений) Відкритим акціонерним товариством «Оріана», в якому працював ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увгу, що згідно листа ВАТ «Оріана» №613 від 11.06.2019 атестація робочих місць по виробництву хлорвінілу вперше проведене і затверджена наказом №724 від 09.11.1993, яка діяла впродовж 5 років до 08.11.1998, а наступна атестація проведена і затверджена наказом №72 від 29.04.1999. Відповідно. період роботи з 09.11.1998 по 28.04.1999 на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу, не рахується як пільговий, так як даний період не підтверджений атестацією робочих місць. Водночас зазначено, що в оспорюваний період докорінних змін умов праці і характеру робіт не було. Також на роботи з легшими умовами праці у вказаний період ОСОБА_1 не переводився.

Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442 (далі - Порядок №442), встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, які можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі по тексту також - Мінпраці України) від 01.09.1992 року за № 41 (надалі по тексту також - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Пунктами 8, 9 Порядку №442 передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (надалі - Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Встановлено, що в оскаржуваний період роботи ОСОБА_1 з 09.11.1998 по 28.04.1999 чинними були Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 11.03.1994 за №162 (надалі - Постанова №162).

Відповідно до підрозділу А.1 розділу VIII Постанови №162 посада «майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу» віднесена до Списку №1 виробництв, робіт професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку №383 зазначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно пунктів 4.3, 4.4, 4.5 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Відтак, з 21.08.1992 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії і виробництва у відповідних Списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено вищевказаним Порядком №442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу, встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

У матеріалах справи містяться накази від 09.11.1993 за №724 і від 29.04.1999 за №72 (а.с.31, зворотній бік а.с.31), якими затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад працівникам, яким підтверджене право на пільгове забезпечення, в тому числі і посада позивача, яку займав останній в даний період.

Беручи до уваги саме вказані докази, орган пенсійного фонду врахував до пільгового стажу період роботи позивача з 04.12.1997 по 08.11.1998 і з 29.04.1999 по 31.01.2001, при цьому не врахував період роботи з 09.11.1998 по 28.04.1999, так як такий не підтверджений атестацією робочих місць.

Інших доказів щодо проведення атестації робочих місць у ВАТ "Оріана" в період з 09.11.1993 по 29.04.1999, ні позивачем, ані відповідачем не надано.

Таким чином, наведене свідчить про несвоєчасне проведення керівником (адміністрацією) ВАТ «Оріана» чергової атестації робочих місць підприємства, де працював позивач.

Разом з тим, суду апеляційної інстанції зазначає, що згідно вимог абзаців 2, 3 пункту 4 Порядку №442 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Державної експертизи умов праці з участю установ санітарно-епідеміологічної служби МОЗ.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 для проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Однак, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 вказаного Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року №21-307а14.

Згідно листа ВАТ «Оріана» №613 від 11.06.2019 ОСОБА_1 на роботи з легшими умовами праці в період з 09.11.1998 по 28.04.1999 не переводився, за спірний період докорінних змін умов праці і характеру робіт не мало місце.

Крім того, наявні в матеріалах справи довідки від 13.02.2019 №47, №48, видані АТ «Оріана», свідчать про отримання ОСОБА_1 заробітної плати в період з травня 1992 року по грудень 1999 року (а.с.32, зворотній бік а.с.32).

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 26.12.2000 за №01-3/3131-02-6, в тому числі посилання на довідку №176 від 13.02.2019 (зворотній бік а.с.30), видану АТ «Оріана», яка ніби то підтверджує надання позивачу відпусток за власний рахунок без збереження заробітної плати, що, серед іншого, є підставою для неврахування спірного періоду праці ОСОБА_1 до пільгового стажу.

Відповідно до вказаного листа Міністерства праці та соціальної політики України роз`яснено, що у порядку, визначеному колективним договором, власник або уповноважений ним орган у разі простою підприємства, установи, організації з незалежних від працівників причин може надавати відпустку без збереження заробітної плати або з частковим її збереженням. До загального стажу роботи враховується весь період перебування у таких відпустках. До стажу роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, зараховується лише місячний термін цієї відпустки в календарному році.

Отже, тільки у випадку простою підприємства, установи, організації та в порядку, визначеному колективним договором, власник або уповноважений ним орган з незалежних від працівників причин може надавати відпустку без збереження заробітної плати або з частковим її збереженням.

Однак, в матеріалах справи відсутні буд-які достовірні докази, які б свідчили про простій на підприємстві, а наявні довідки від 13.02.2019 за №№47,48 свідчать про щомісячне нарахування позивачу заробітної плати в оскаржуваний період.

Згідно частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем не доведено обставину перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати в період з 09.11.1998 по 28.04.1999, який не враховано до пільгового стажу позивача.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в особі Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах як по Списку №1, оскільки документи, подані останнім для призначення пенсії, в повній мірі підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу для призначення такої пенсії. Період роботи позивача з 09.11.1998 по 28.04.1999 (5 місяців 20 днів) на посаді майстра, зайнятого на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного устаткування з обслуговування цехів хлорвінілу, поліхлорвінілової смоли сечовино-формальдегідних смол ремонтно-механічного цеху виробництва хлорвінілу - головного заводу ВАТ «Оріана», підлягає включенню до пільгового стажу по списку №1.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн., суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Питання судових витрат під час розгляду та вирішення адміністративної справи регламентовано статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що хоча витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави), законом все ж передбачено їх розподіл між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача були надані наступні докази: договір про надання правової допомоги за №02/05 від 02.05.2019, додаткові угоди №1 і №2 до вказаного договору від 22.05.2019 і 21.06.2019 відповідно; квитанцію від 22.05.2019 за №255669, квитанцію від 21.06.2019 за №255676 та акт приймання передачі наданих послуг від 21.06.2019 за №21/06 до договору про надання правової допомоги за №02/05 від 02.05.2019 і додаткових угод до вказаного договору №1 від 22.05.2019, №2 від 21.06.2019.

Згідно пункту 1 акту приймання передачі наданих послуг від 21.06.2019 за №21/06, адвокат Лютак Людмила Леонідівна надала юридичні послуги ОСОБА_1 по справі №300/1138/19 відповідно до договору №02/05 від 02.05.2019 та додаткових угод до вказаного договору №1 від 22.05.2019, №2 від 21.06.2019. Пунктом 3 вказаного акту приймання передачі наданих послуг визначено, що розмір винагороди адвоката становить 9 000,00 гривень, та в пункті 4 акту міститься перелік правових послуг, наданих адвокатом позивачу.

Факт оплати ОСОБА_1 послуг за надання правничої допомоги адвокатом Лютак Людмилою Леонідівною в розмірі 9 000,00 гривень, підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами квитанцій від 22.05.2019 за №255669 та від 21.06.2019 за №255676.

Крім того, заява про збільшення розміру судових витрат від 24.06.2019, подана позивачем у строк, визначений частиною 7 статті 139 КАС України, та доведена до відома відповідача, шляхом надсилання її на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що підтверджується накладною №906 від 24.06.2019 (а.с.146).

Будь-яких клопотань, в розумінні частин 5, 6 статі 134 КАС України, щодо не співмірності судових витрат на правничу допомогу, відповідачем на адресу суду не подавалось.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданими ОСОБА_1 до суду документами, витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено, а відтак наявні очевидні фактичні і правові підстави для задоволення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що не підлягає задоволеню клопотання, заявлене ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу, понесену у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн., виходячи з наступного.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа № 810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі «East/WestAllianseLimited» суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа №300/1138/19, беручи до уваги предмет спору та розмір позовних вимог, відноситься до справ незначної складності, та розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, суд апеляційної інстанції зважає на типовість та поширеність зазначеної категорії справ та, відповідно, велику кількість рішень у справах з подібним предметом спору, в тому числі і Верховного Суду.

Позивачем не надано також доказів на підтвердження значення справи, впливу вирішення справи на його репутацію або публічного інтересу до справи.

Також колегія суддів зауважує, що час, який був витрачений адвокатом на написання та подання відзиву на апеляційну скаргу по справі №300/1138/19 (4,5 години), вочевидь не відповідає складності спору та змістовності відзиву. Адже вказаний відзив є аналогічним за змістом позовній заяві.

Таким чином, зазначені обставини ставлять під сумнів відомості, наведені в рахунку, щодо понесених витрат у зазначеному розмірі.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів дійшла висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 5000,00 грн, що заявлена до стягнення з відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Крім того, суд не наділений обов`язком присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на послуги адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

До того ж, колегія суддів враховує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року вже стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 9000,00 грн, що, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, охоплює в повній мірі обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути за рахунок відповідача, не відповідає ознакам співмірності, визначеним ч. 5 ст. 134 КАС України, а тому не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі №300/1138/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах - без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській област на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу, понесену у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 5000,00 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19.11.2019.