Справа № 200/8887/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №200/8887/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року (головуючий суддя І інстанції - Михайлик А.С.), складене у повному обсязі 20 вересня 2019 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/8887/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації про:

- визнання протиправним та скасуванні рішення щодо відмови у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 30.05.2019, викладене у листі від 02.07.2019 № Б-9-5.1-6.2;

- зобов`язання призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 30.05.2019 (а.с. 4-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації в частині не призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 30.05.2019. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 30.05.2019. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 43-46).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач протягом двох місяців з моменту первинного звернення (2014 рік) до управління за спірною допомогою позивач не працевлаштувалась, відтак виплата адресної допомоги була припинена відповідно до п. 7 Порядку № 505.

При цьому зазначено, що управління не має законних підстав для призначення позивачу допомоги (за заявою від 30 травня 2019 року), оскільки адресна допомога Позивачу була припинена відповідно до пункту 7 Порядку № 505 у зв`язку з її не працевлаштуванням в період її виплати.

На думку апелянта, управління не порушувало права позивача і підстави для задоволення позову не має.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

15 листопада 2019 року від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 . Позивач перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення в Криничанському районі Дніпропетровської області, про що їй видано відповідну довідку від 15.10.2014 № . В подальшому позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації, про що їй видано відповідну довідку від 21.11.2016 № 1449-1615. Фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_2 (а.с. 9-13).

З трудової книжки позивача вбачається, що 26.07.2013 її звільнено за власним бажанням, у певні періоди з 30.01.2014 по 04.02.2015 їй виплачувалась допомога по безробіттю, позивач не працювала. З 04.02.2015 виплата допомоги по безробіттю припинена. З 19.06.2015 позивач прийнята на роботу (а.с. 17-20).

З копії рішення Управлінням праці та соціального захисту населення в Криничанському районі Дніпропетровської області від 08.12.2014, наданої суду відповідачем вбачається, що з 21.02.2015 (дата пізнішою ніж дата рішення) виплата допомоги позивачу не здійснюється, допомога виплачується лише дочці. У рішенні не зазначено підстави припинення позивачу виплати, однак позивачем не спростовуються та не заперечується твердження відповідача про те, ще таке припинення відбулось на підставі п. 7 постанови КМУ від 01.10.2014 № 505 (а.с. 27).

Правомірність припинення позивачу виплати допомоги з 21.02.2015 позивачем не оскаржується.

30.05.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на неї та її дочку, ОСОБА_2 . У заяві вказано про додання до неї копії довідки з місця роботи (а.с. 33-34).

Рішенням відповідача від 13.06.2019 призначено допомогу з 30.05.2019 на дочку позивача ОСОБА_2 та зазначено, що позивач до розрахунку допомоги не включена на підставі постанови КМУ від 31.03.2015 № 212 (цієї постановою включено, у тому числі абз. 10 до п. 3 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505) (а.с. 35).

25.06.2019 відповідачем отримано заяву позивача від 21.06.2019, де вона знов просила призначити їй допомогу. У додатках до заяви також зазначено довідку з місця роботи.

Як вбачається з довідки з місяця роботи від 20.06.2019 № 10/749 та трудової книжки позивача, з 03.04.2017 позивач працює у ПАО «ДТЕК Добропільська ЦОФ» (а.с. 16).

У листі відповідача від 02.07.2019 № Б-9-5.1-6.2 позивача повідомлено, що в Управлінні праці та соціального захисту населення в Криничанському районі Дніпропетровської області їй призначалась допомога з 21.10.2014 по 20.12.2014 в розмірі 1326 грн., з 21.12.2014 по 20.02.2015 1105 грн., з 21.02.2015 по 20.04.2015 884 грн., з 05.05.2015 по 23.10.2015 - 884 грн., з 26.10.2015 по 23.04.2016 884 грн., з 26.04.2016 по 24.10.2016 884 грн. Вказано, що з 21.02.2015 позивач втратила право на призначення допомоги та її виплату було припинено відповідно до п. 7 постанови КМУ від 01.10.2014 № 505. Зазначено, що відповідно до абз. 10 п. 3 постанови особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність. Відтак, виплату допомоги призначено лише на дочку позивача (а.с. 15).

Зазначені обставинами сторонами у справі не заперечуються та не є спірними.

Позивач з не виплатою її спірної допомоги за її заявою від 30 травня 2019 року не погодилась та звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що управлінням неправомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено її право на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» (далі - Закон №1706) , внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505).

Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

За приписами п.3 Порядку №505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Згідно з п. 7 Постанови № 505 якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (за виключеннями, до яких позивач не відноситься), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

За змістом цієї норми вбачається, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців.

При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в наступних шестимісячних періодах за відсутності обставин, які були підставами для припинення виплати допомоги.

Як зазначалось судом вище, 26.07.2013 позивача звільнено за власним бажанням, у періоди з 30.01.2014 по 04.02.2015 їй виплачувалась допомога по безробіттю, позивач не працювала. З 04.02.2015 виплата допомоги по безробіттю припинена. З 19.06.2015 позивач прийнята на роботу (а.с. 17-20).

При цьому у 2015 року позивачу припинено виплату спірної допомоги на підставі п. 7 Порядку 505.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач знову працевлаштувалась з 19.06.2015 (а.с. 17-20) та продовжує працювати по теперішній час, із заявою про призначення допомоги позивач звернулась у травні 2019 року, відтак підстав для відмови у призначенні спірної допомоги на наступні (з моменту звернення) шість місяців у відповідача не має.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 6 Порядку №505 передбачені виключні підстави, коли грошова допомога не призначається, а саме: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядком № 505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, з урахуванням пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, а у разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такий підхід відповідає не тільки нормам Порядку № 505, але також відповідає меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, яка полягає в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Враховуючи все вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації неправомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено її право на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 200/8887/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв