Справа № 320/5001/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року № 320/5001/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Київській області №55 від 02.09.2019 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ на проведення документальної планової виїзної перевірки, на його думку, податковим органом видано з порушенням вимог Податкового кодексу України. Так, зокрема, позивач стверджує, що його протиправно внесено до плану-графіку проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік, оскільки він не відповідає жодному із 18 критеріїв визначених пунктом 4 розділу ІV Порядку формування плану - графіку проведення документальних планових перевірок платників податків, а також оскільки остання документальна планова виїзна перевірка його діяльності була проведена контролюючими особами податкового органу у першому кварталі 2017 року. Крім того, позивач зазначає, що податковим органом було порушено строки направлення оскаржуваного наказу про проведення перевірки, визначені пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що оскаржуваний наказ про проведення перевірки прийнято податковим органом правомірно, з урахуванням вимог чинного законодавства, та в межах повноважень, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні. Так, відповідач зазначив, що згідно поданих позивачем декларацій про майновий стан і доходи за 2017 - 2018 роки, ФОП ОСОБА_1 віднесений до високого ступеня ризику, оскільки загальна сума його витрат становить 99,76% та 99,73% від загального доходу, задекларованого податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017 - 2018 роки відповідно, що в свою чергу відповідає критерію, визначеному в ІV розділі Порядку формування плану - графіку проведення документальних планових перевірок платників податків. Крім того, відповідач зазначив, що наказ про проведення перевірки разом з повідомленням направлено на адресу позивача за 10 календарних днів до проведення перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а тому позивач помилково вважає, що перевірка розпочата з порушенням п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд виходить з наступного.

Статтею 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У даному випадку предмет позову стосується наказу про проведення документальної планової перевірки.

Однак, вимоги позивача не підпадають під визначення щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що може бути розглянута без проведення судового засідання.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є незначної складності і будь-яких вагомих підстав для її розгляду в судовому засіданні відповідач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.07.2004 та як платник податків перебуває на податковому обліку в Білоцерківському відділенні ГУ ДПС у Київській області.

02.09.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та відповідно до затвердженого Державною фіскальною службою України плану - графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік прийнято наказ №55 "Про проведення документальної планової в`їздної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 " тривалістю 10 робочих днів, за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Зазначений наказ разом з повідомленням від 02.09.2019 №9/10-36-13-03 цього ж дня направлено на адресу позивача рекомендованим листом, та отримано останнім 04.09.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №125, копія якого наявна в матеріалах справи.

Вважаючи, що відповідачем протиправно внесено його до плану-графіку проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік та прийнято оскаржуваний наказ, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Тобто законодавець чітко передбачив вимоги до наказів про проведення перевірок недодержання яких є підставою для скасування наказу.

Згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Отже, єдиною підставою для проведення планової документальної виїзної перевірки є включення платника податків до відповідного плану-графіку проведення таких перевірок, а необхідною передумовою для її проведення є вручення під розписку та/або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше як за 10 календарних днів до дати проведення перевірки платнику податків копії наказу про її проведення і письмового повідомлення з зазначенням дати проведення перевірки.

Недотримання контролюючим органом зазначених вимог свідчить про протиправність прийнятого наказу на проведення перевірки та може слугувати передумовою для не допуску платником податків посадових осіб до її проведення.

З метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків від 02.06.2015 року № 524.

Відповідно до п.5 розділу І зазначеного Порядку, план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Строки проведення виїзних перевірок передбачені ст.82 ПК України.

Так, згідно із п. 82.1 цієї статті, тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Як свідчать матеріали справи, позивачу повідомлено про початок проведення перевірки шляхом направлення 02.09.2019 засобами поштового зв`язку повідомлення №9/10-36-13-03 від 02.09.2019 та копії наказу ГУ ДПС у Київській області області від 02.09.2019 № 55 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ", які було отримано ним 04.09.2019.

Відповідно до оскарженого наказу, початок проведення перевірки призначений на 13.09.2019.

Тобто 13.09.2019 має бути одинадцятим днем з дня направлення копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Оскільки копія наказу та повідомлення направлені позивачу 02.09.2019, то десятим календарним днем до дня перевірки є 12.09.2019. За таких обставин посилання позивача, викладені у позовній заяві, щодо початку та закінчення перебігу строків, суд вважає безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено дотримання податковим органом приписів п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України.

Щодо правомірності включення контролюючим органом позивача до плану-графіку проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік, суд зазначає наступне.

Порядок формування та затвердження плану-графіку, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а саме Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 за № 51/27196 (далі Порядок № 524).

Відповідно до Порядку № 524 план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС.

Згідно Розділу Порядку № 524 до розділу III плану-графіка відбираються платники податків - фізичні особи, які мають ризики несплати податків і зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Формування переліку платників податків фізичних осіб до розділу III плану-графіка проводиться за критеріями ризиків згідно з вимогами цього розділу, у тому числі за даними інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

До плану-графіку насамперед включаються платники податків фізичні особи, які мають найбільші ризики несплати до бюджету податків та зборів, платежів.

Згідно абз. 11 пп. 1 п. 4 Розділу Порядку № 524 критерієм відбору платників податків фізичних осіб високого ступеня ризику є випадок, коли загальна сума витрат, відображених у декларації про майновий стан і доходи, становить 75 або більше відсотків суми загального доходу, задекларованого у такій декларації.

Як убачається з поданих позивачем до контролюючого органу декларацій про маковий стан і доходи за 2017 (уточнююча) та 2018 (звітна нова) роки, розрахунків податкових зобов`язань за 2017 - 2018 роки, копії яких наявні в матеріалах справи, ФОП ОСОБА_1 задекларовано одержаний дохід у сумі 42 840 633,29 грн., витрати на загальну суму 42 736 413,00 грн. (2017 рік) та в сумі 31707953,00 грн., витрати на загальну суму 31623943,00 грн. (2018 рік).

Таким чином, загальна сума витрат позивача становить більше 75 % від загального доходу, а тому згідно вказаних критеріїв відбору платників податків позивач відноситься до високого ступеня ризику.

Відповідно, згідно п. 77.2 ст. 77 ПК України позивач як платник податків з високим ступенем ризику підлягає включенню до плану-графіку проведення документальних планових перевірок не частіше одного разу на календарний рік.

З матеріалів справи вбачається, що попередня документальна планова виїзна перевірка позивача проводилась податковим органом у період з 21.02.2017 по 14.03.2017 та за її наслідками складно Акт від 21.03.2017 № 155/10-36-13/ НОМЕР_1 .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги закону при включенні позивача до плану-графіку проведення документальних планових перевірок на 2019 рік, оскільки останній відповідає критерію платників податків високого ступеня ризику, а попередню документальну планову перевірку проведено більше календарного року тому.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 73-78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.