Справа № 640/15108/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2019 року № 640/15108/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн»
доОфісу великих платників податків ДФС
треті особиПриватне підприємство «Компанія «Агролюкс» Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграріко» Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос-14»
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Представники:

Позивача: Трут Д.В.

Відповідача: Труфанова В.О.

Третьої особи-1: Шапран К.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (надалі - відповідач), за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватного підприємства «Компанія «Агролюкс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-14», в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 29.07.2019 № .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми від`ємного значення ПДВ є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які на думку контролюючого органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентом є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до відповідних показників податкової звітності. За таких обставин, контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Треті особи позовні вимоги підтримують, посилаючись при цьому на необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2019 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 22.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-1, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2019 року відповідачем на підставі акта перевірки №1981/28-10-41-01/20027449 від 05.07.2019 прийнято наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.198.1, 198.3. 198.6, 200.4 Податкового кодексу України зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2018 року в розмірі 3 920 817 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 960 408,50 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, зменшення бюджетного відшкодування та застосування штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується на обставинах безтоварності господарських операцій з поставки зернових між позивачем і третіми особами ПП «Компанія «Агролюкс», ТОВ «Аграріко», ТОВ «Колос-14».

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, ґрунтується на обставинах:

1) відсутності доказів сплати ПП «Компанія «Агролюкс» фізичним особам-орендодавцям паїв доходу та утримання з такого доходу ПДФО, як податковим агентом;

2) наявності податкової інформації про неспівпадіння номенклатури придбаного ПП «Компанія «Агролюкс» товару з товаром, який в подальшому був реалізований позивачу;

3) порушення норм податкового законодавства ПП «Компанія «Агролюкс» за серпень 2018 року;

4) врожайності на території Дніпропетровської області ріпаку 2,17т/га, пшениці 2,0т/га, внаслідок чого наявних у ПП «Компанія «Агролюкс» площ (631,78 га) недостатньо для вирощування реалізованої продукції (необхідно за підрахунком податкового органу 1146,34 га);

5) відсутності у ПП «Компанія «Агролюкс», ТОВ «Колос 14» достатніх трудових і технічних можливостей для поставки позивачу зернових;

6) відсутності документів що засвідчують придбання ТОВ «Аграріко» кукурудзи в кількості 83,42 т для поставки позивачу;

7) реалізації ФГ «КАН1», ПП «Преміум-Агропродукт», ТОВ «Колос 14» зернових на адресу ТОВ «Аграріко» при відсутності легального (законного) джерела їх походження;

8) наявності у ТОВ «Колос 14» земельної ділянки розміром 143,7957 га, в той час як за підрахунком податкової розмір земельної ділянки має становити 952,10 га для можливості поставки зернових позивачу.

Інших обставин зменшення бюджетного відшкодування та застосування штрафних (фінансових) санкцій акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов`язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов`язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, чинної станом на дату проведення контрольного заходу, фіктивне підприємництво це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб`єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов`язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

За таких обставин, висновки, в даному випадку, відсутності об`єктів оподаткування ПДВ, до яких прийшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності діяльності контрагентів позивача, яка (фіктивність), встановлена в акті перевірки з огляду на описану вище податкову інформацію баз даних контролюючого органу, не сприймаються судом, як преюдиційна обставина, відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироків та/або ухвал про закриття кримінальних проваджень, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача, було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України, або звільнено від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин.

В той же час, як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарських операцій між позивачем і спірними контрагентами, що вказані в наданих позивачем до перевірки договорах купівлі-продажу зернових, видаткових накладних, складських квитанціях, рахунках на оплату: ПП «Компанія «Агролюкс» (а.с.76-77 том 1); ТОВ «Аграріко» (а.с.80-82 том 1); ТОВ «Колос 14» (а.с.88-90 том 1).

Жодних зауважень до належності та повноти наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Аналогічні договори, податкові накладні, видаткові накладні, складські квитанції, а також картки аналізу зерна по взаємовідносинам з ТОВ «Колос 14» (а.с.157-185 том 1), ПП «Компанія «Агролюкс» (а.с.232-247 том 1), ТОВ «Аграріко» (а.с.41-175 том 2) долучено позивачем до матеріалів справи.

Проаналізувавши надані позивачем до матеріалів справи письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.3 укладених з Позивачем договорів поставки, ТОВ «Колос 14» підтверджує, що є сільськогосподарським підприємством-виробником товару, що поставлявся за договорами поставки.

В той же час, як зазначає позивач в позові і ТОВ «Колос 14» в наданих до матеріалів справи письмових поясненнях, сільськогосподарська продукція, поставлена позивачу, а саме: 22,16 тон насіння соняшнику та 471,82 тон кукурудзи були самостійно вирощені безпосередньо ТОВ «Колос 14».

Суд погоджується з такими доводами позивача і третьої особи та одночасно відхиляє посилання контролюючого органу на відсутність у ТОВ «Колос 14» достатніх трудових і технічних можливостей для поставки позивачу зернових; наявність у ТОВ «Колос 14» земельної ділянки розміром 143,7957 га, в той час як за підрахунком податкової розмір земельної ділянки має становити 952,10 га для можливості поставки зернових позивачу, враховуючи наступне.

Як вбачається з договорів суборенди земельних ділянок, копії яких долучено ТОВ «Колос 14» до власних письмових пояснень, в період господарських операцій з Позивачем ТОВ «Колос 14» обробляв земельні ділянки загальною площею 539,7 га на території Староосотської сільської ради та Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, з них: орендованої пайової землі 93 га, по договору суборенди землі від 20.01.2018 № 27/СОЗ з ТОВ ЮДГКК - 54,7 га, по договору суборенди землі від 10.01.2018 р. з ТОВ «АФ Колос 14» - 256,7 га, по договору суборенди землі з ПП «Іріда» від 15.05.2018 р. - 53 га, по договору вирощування товарної сільгосппродукції № 7/04 від 07.04.2017 p. З ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» - 82,7 га.

Відтак, посилання контролюючого органу на наявність у ТОВ «Колос 14» земельної ділянки розміром лише 143,7957 га є передчасними.

Додатково, на підтвердження достатнього обсягу основних засобів ТОВ «Колос 14» надано до матеріалів справи копію Балансу у складі Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31.12.2018 року, відповідно до якого балансова вартість необоротних активів ТОВ «КОЛОС 14» станом на початок 2018 року становила 11 299 500 грн, а станом на кінець року -13 569 400 грн.

Вказані в Акті перевірки результати проведеного аналізу інформації стосовно зменшення податкових зобов`язань ТОВ «Колос 14» в липні-жовтні 2018 року за рахунок придбання дрібних запчастин, бензину А-92, послуг зберігання, послуг очищення та послуг вантажних перевезень, жодним чином на переконання суду не можуть бути підставою для висновку про відсутність у ТОВ «Колос 14» достатньої кількості ресурсів для вирощування та реалізації продукції.

При цьому, як відзначає ТОВ «Колос 14» та що не було заперечено і спростовано контролюючим органом, витрати в сільгоспвиробництві неможливо проаналізувати об`єктивно лише за чотири місяці (липень-жовтень 2018), так як витрати здійснюються безперервно протягом року, а результат понесених витрат на вирощування зернових можна побачити тільки в річному балансі. Так, в балансі за 2018 рік собівартість вирощеної та реалізованої ТОВ «Колос 14» продукції складає 22,8 млн. грн.

На підтвердження наявності трудових ресурсів ТОВ «Колос 14» надало копію звіту №1-Дф про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них податку за 4 квартал 2018 року, відповідно до якого на ТОВ «Колос 14» працювало 13 осіб, та вказані 35 осіб, що мали взаємовідносини по цивільно-правовим угодам.

Внаслідок здійснення поставок зернових Позивачу, в жовтні 2018 року ТОВ «Колос 14» задекларувало податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 380 575,87 грн, що відповідає сумі податкового кредиту, задекларованого позивачем за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Колос 14» за цей же період.

Враховуючи неведене суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу в частині недобросовісності ТОВ «Колос 14», як наслідок, правомірності формування позивачем спірних показників податкової звітності за наслідками взаємовідносин із даним контрагентом.

З аналогічних підстав судом відхиляються доводи відповідача про неможливість поставки ТОВ «Колос 14» зернових на ТОВ «Аграріко» для подальшої реалізації товару на позивача, через відсутність у ТОВ «Колос 14» виробничо-господарських можливостей.

Стосовно доводів контролюючого органу в частині ПП «Компанія «Агролюкс» (надалі - ПП «Агролюкс»), Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

ПП «Агролюкс» є підприємством-сільгоспвиробником, серед видів господарської діяльності якого згідно КВЕД, є: Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

В серпні 2018 року між ПП «Агролюкс» і Позивачем було укладено спірний договір поставки насіння ріпаку від 22.08.2018 року № 519/1-120972.

Як підтверджує ПП «Агролюкс» в наданих до матеріалів справи письмових поясненнях, договір поставки від 22.08.2018 року № 519/1-120972 був повністю виконаний, претензії у сторін одна до одної відсутні - ПП «Агролюкс» поставив Позивачу 23,397 тон насіння ріпаку, а Позивач оплатив Постачальнику 307 670,46 грн, в т. ч. ПДВ 51 278,41 грн.

На підтвердження виконання вказаного договору поставки до матеріалів справи долучено рахунок-фактура від 23.08.2018 року № СФ-023/1, видаткова накладна від 23.08.2018 року № РН-023/1 на поставку 23,397 тон насіння ріпаку на загальну суму 307 870,46 грн, податкова накладна від 23.08.2018 року № 4 на суму ПДВ 51 278,41 грн, складська квитанція на зерно від 23.08.2018 року № 965 та картка аналізу зерна до неї.

Оскільки акт перевірки, як вже зазначалось, не містить в собі жодних претензій до документального оформлення поставки зерна між ПП «Агролюкс» і позивачем, а контролюючий орган посилається виключно на фізичну неможливість здійснення ПП «Агролюкс» такої поставки, суд вважає за необхідне надати оцінку саме зазначеній обставині.

Так, Відповідно до п. 1.3 договору поставки від 22.08.2018 року № 519/1-120972, ПП «Агролюкс» гарантує, що є сільськогосподарським підприємством-виробником товару, що поставлявся за даним договором.

На підтвердження обставин, наведених в п.1.3 Договору ПП «Агролюкс» надано позивачу, а останнім долучено до матеріалів справи копію Звітів про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду станом на 01.11.2018 року та станом на 01.12.2018 року, за яким Заявник зібрав урожай ріпаку обсягом 362,58 тон, що сприймається судом як належний доказ можливості поставки ПП «Агролюкс» позивачу насіння ріпаку в кількості 23,397 тон.

Стосовно ресурсно-виробничої бази ПП «Агролюкс» для поставки позивачу ріпаку в кількості 23,397 тон, суд приймає до уваги таке.

В період господарських операцій з Позивачем ПП «Агролюкс» обробляло земельні ділянки площею 631,7868 га на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією довідки Іларіонівської селищної ради Синельниківського району від 12.04.2018 року №2112 та Звітом про посівні площі сільськогосподарських культур (форма 4-сг) під урожай 2018 року.

Крім того, в період господарських операцій з Позивачем ПП «Агролюкс» володіло достатніми (на думку суду) обсягами сільськогосподарської техніки - трактори, сівалки тощо та іншими основними фондами балансовою вартістю понад 12 млн грн, про що власне і зазначено в Акті податкової перевірки (а.с.18-19 том 1).

На підтвердження наявності трудових ресурсів ПП «Агролюкс» надано копію звіту №1-ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2018 року, відповідно до якого на ПП «Агролюкс» працювало 6 осіб. Отже, є можливим дійти висновку, що зазначеної кількості працівників з урахуванням права ПП «Агролюкс» укладати договори підряду/надання послуг, достатньо для вирощення 23,397 тон насіння ріпаку.

Внаслідок здійснення поставок Позивачу у серпні 2018 року ПП «Агролюкс» задекларувало податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 51 278,41 грн за наслідками поставки Позивачу насіння ріпаку за договором від 22.08.2018 року № 519/1- 120972, що відповідає сумі задекларованого позивачем податкового кредиту.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача про недобросовісність ПП «Агролюкс», як наслідок, погоджується з позицією заявника щодо правомірності формування податкового кредиту в сумі 51 278,41 грн.

В частині взаємовідносин позивача з ТОВ «Аграріко» (надалі - Товариство), суд зазначає наступне.

Як встановлено під час проведення контрольного заходу та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Аграріко» на відміну від ПП «Агролюкс» і ТОВ «Колос 14», не є виробником сільськогосподарської продукції, натомість реалізовувало на користь позивача зернові, попередньо придбані у інших осіб.

Так, протягом жовтня 2018 р. між Товариством (Постачальник) і Позивачем (Покупець) укладено 8 однотипних договорів поставки сільськогосподарські продукції: №460/1-121657 від 01.10.2018 р., № 170/1-121781 від 04.10.2018 р., № 180/1-121783 від 04.10.2018 р., № 170/1-121779 від 04.10.2018 р., № 460/1-121867 від 09.10.2018 р., № 460/1-121954 від 11.10.2018 р., № 460/1-122159 від 17.10.2018 р., № 460/1-122308 від 19.10.2018 р.

На підставі зазначених договорів Товариство поставило, а Позивач прийняв та платив сільськогосподарську продукцію - пшеницю 2,3,6 класів загальним обсягом 4 546,967 тон та кукурудзу 3 класу загальним обсягом 10 967 тон.

Відповідно до письмових пояснень Товариства, Договори поставки були повністю виконані сторонами, претензії у сторін одна до одної відсутні.

Підтвердженням реального виконання сторонами договорів поставки є належним чином оформлені та підписані видаткові накладні: № 378 від 01.10.2018 р., № 388 від 04.10.2018 р., № 387 від 04.10.2018 р., № 389 від 04.10.2018 р., № 397 від 11.10.2018 р., № 398 від 12.10.2018 р., № 405 від 17.10.2018 р., № 408 від 19.10.2018 р., № 413 від 22.10.2018 р., № 424 від 25.10.2018 р.

Поставка товару здійснювалась на умовах EXW (франко-елеватор) на складських потужностях Товариства (зерновий склад ТОВ «Аграріко»: 20910, Черкаська обл., Чигиринський р-н, с. Рацеве, вул. Портова, буд. 9).

Підтвердженням поставки, а також переоформлення сільськогосподарської продукції на Позивача, є належним чином оформлені та зареєстровані в Реєстрі складських документів складські квитанції на зерно: № 164 від 01.10.2018 р., № 172 від 04.10.2018 р., № 173 від 04.10.2018 р., № 174 від 04.10.2018 р., № 200 від 11.10.2018 р., № 207 від 12.10.2018 р., № 245 від 17.10.2018 р., № 267 від 19.10.2018 р., № 290 від 22.10.2018 р., № 319 від 25.10.2018 р.

Зберігання Позивачем сільськогосподарської продукції на складських потужностях Товариства (зерновий склад ТОВ «Аграріко»: 20910, Черкаська обл., Чигиринський р- н, с. Рацеве, вул. Портова, буд. 9) відбувалось на підставі договору складського зберігання, приймання, сушки, очистки та відпуску зерна №4-Р від 14.06.2018 p., укладеного між Товариство та Позивачем.

Суд погоджується з доводами позивача і ТОВ «Аграріко» про те, що наведені вище документи є належними і достатніми доказами фактичності виконання сторонами наведених договорів поставки.

В той же час, враховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам контролюючого органу про фізичну неможливість поставки ТОВ «Аграріко» зернових позивачу внаслідок відсутності доказів можливості поставки таких зернових третіми особами на ТОВ «Аграріко».

Як зазначає ТОВ «Аграріко» та не було заперечено і спростовано податковим органом з посиланням на належні і допустимі докази, сільськогосподарська продукція, а саме: пшениця 2,3,6 класів та кукурудза 3 класу, поставлена Товариством Позивачу за вказаними вище договорами поставки, була придбана Товариством у власних постачальників-сільськогосподарських виробників, а саме: ФГ «Житниця», СТОВ «Степанки», ТОВ «Жемчужина Агро-2009», СТОВ «Воля», ПСП «Вищеверещаківське», ФГ «Кан 1», ТОВ «Біоагропром», ПП «Преміум-Агропродукт», ТОВ «Колос 14», ТОВ «Продагроінвест», СТОВ «Дружба», ФГ «Тертичного», ФГ «Степп», ТОВ «Колос-ІС», СТОВ «Нива», ПП «Іріда», СТОВ «Світанок», ТОВ «Смілянський Агросоюз», ПП «ВАТ Компані», ФГ «Блажко», ТОВ «Колос-08», ТОВ «Матвій-Агро», ФГ «МІМ-Агро», ТОВ «Трайдент-Кепітал», ТОВ «Імпульс», ТОВ «Цвітна Агро», ФГ «Хлібний Колос».

Сумніви у можливості поставки зернових на користь ТОВ «Аграріко» виникли у контролюючого органу в частині ТОВ «Колос 14», ПП «Преміум-Агропродукт», ФГ «Кан1».

Однак, суд не може погодитись з обґрунтованістю таких доводів відповідача, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до Довідки Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області №_124/01-21 від 09.07.2018 р., ТОВ «Колос 14» станом на 01.07.2018 р. обробляло 521 га земельних ділянок на території Староосотської сільської ради. Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 р., свідчить на користь того, що загальний обсяг земельних ділянок ТОВ «Колос 14» становить 520,36 га, а обсяг земельних ділянок, засіяних під кукурудзу - 253 га.

Відповідно до довідки Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської обл. №924 від 02.10.2018 р., ПП «Преміум-Агропродукт» використовує на території Стецівської сільської раді 11,1813 га ріллі. Довідка Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської обл. №746 від 03.10.2018 р., підтверджує, що ПП «Преміум-Агропродукт» використовує на території Галаганівської сільської ради 48,1036 га ріллі. Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 р підтверджує, що загальний обсяг земельних ділянок ПП «Преміум- Агропродукт», засіяних під кукурудзу, становить 51,19 га.

Згідно Довідки Макариського Старостинського округу Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Знам`янського району Кіровоградської області № 147 від 17.09.2018 р., ФГ «Кан1» фактично обробляє 105 земельних ділянок загальною площею 703,2079 га. Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 р., свідчить на користь того, що загальний обсяг земельних ділянок ФГ «Кан1», засіяних під кукурудзу, становить 1 038,19 га.

При цьому, розбіжності в площі земельних ділянок ФГ «Кан1» підлягають дослідженню в питанні правомірності користування зазначеним суб`єктом господарювання землею, натомість не спростовують можливість ФГ «Кан1» бути постачальником зернових для ТОВ «Аграріко».

В той же час, ТОВ «Аграріко» на підтвердження придбання сільськогосподарської продукції у вказаних вище постачальників-сільськогосподарських виробників ТОВ «Колос 14», ПП «Преміум-Агропродукт», ФГ «Кан1», надало до власних письмових пояснень належним чином засвідчені копії видаткових накладних і реєстрів з надходження зерна автомобільним транспортом в розрізі контрагентів.

Додатково матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Аграріко» виписало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні за результатами поставок сільськогосподарської продукції Позивачу, а саме, Товариство задекларувало відповідні обсяги податкових зобов`язань у податковій звітності - у жовтні 2018 р. в сумі 13 637 166,75 грн, що відповідає сумі задекларованого позивачем податкового кредиту за наслідками взаємовідносин з даним контрагентом.

На підтвердження наявності виробничих і трудових ресурсів для здійснення постачання зернових позивачу ТОВ «Аграріко» долучено до матеріалів справи: Додаток AM до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 p., відповідно до якого балансова вартість основних засобів Товариства станом на початок 2018 р. становила 21 438 943 грн, а на кінець 2018 р. - 27 458 611 грн.

Згідно звіту № 1-ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2018 року, кількість працівників Товариства становила 89 осіб.

Вказані обставини в сукупності свідчать на користь помилковості доводів контролюючого органу щодо не здійснення спірними контрагентами поставок зернових на позивача.

При цьому, подальша реалізація позивачем придбаних зернових на експорт відповідачем не заперечується з посиланням на належні та допустимі докази, внаслідок чого суд не вбачає підстав для дослідження даних обставин.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних та видаткових накладних, актів приймання-передачі товару, дійсно є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для зменшення платнику податків від`ємного значення з ПДВ, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов`язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об`єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки постачальників в ланцюгу постачання, ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б таким особам збільшувались/зменшувались суми грошових зобов`язань з ПДВ, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи про безтоварність господарських операцій, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов`язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності на підставі зазначених вище досліджених судом господарських операцій.

За таких обставин, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, складене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

3. Стягнути на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АДМ Юкрейн» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 19210,00 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ОФІСУ ВЕЛИКИХ ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ ДЕРЖАВНОЇ ФІСКАЛЬНОЇ СЛУЖБИ.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АДМ ЮКРЕЙН» (ідентифікаційний , адреса: 04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПЕТРА САГАЙДАЧНОГО, будинок 16-А).

ОФІС ВЕЛИКИХ ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ ДЕРЖАВНОЇ ФІСКАЛЬНОЇ СЛУЖБИ (ідентифікаційний , адреса: 04119, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 11 Г).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.11.2019.

Суддя П.О. Григорович