Справа № 280/2460/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/2460/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року, (суддя суду першої інстанції Прасов О.О.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжя, повне судове рішення складено 22.07.2019 року, в адміністративній справі №280/2460/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

в с т а н о в и в :

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31191-54 від 08.02.2019 виданої відповідачем.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 05.03.2019 позивачем по пошті від ГУ ДФС у Запорізькій області отримано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31191-54 від 08.02.2019 в розмірі 18276 грн. 72 коп. Позивач зазначає, що його ніхто не перевіряв, не складався акт перевірки платника податків, не ознайомлювали з рішенням на підставі якого направлена вимога про сплату боргу (недоїмки). В отриманій Вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31191-54 від 08.02.2019 не вказаний період за який, на думку ГУ ДФС у Запорізькій області, сформувався борг у сумі 18276 грн. 72 коп., а також з яких щомісячних сум складається визначена сума боргу. Позивач повідомляє, що не займається підприємницькою діяльністю та за час фактичного припинення підприємницької діяльності в нього не було жодної перевірки.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вимогам про сплату недоїмки сформована за строк, який значно перевищує термін, за який може бути сформована вимоги про сплату недоїмки з ЄВ, крім того, позивач зазначає, що з 2017 року він є громадянином Російської Федерації, не був присутнім на території України протягом останніх років, та не збирається користуватися послугами Пенсійного фонду України в майбутньому, тому відсутніми є підстави для нарахування йому ЄВ. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції було порушено вимоги процесуального законодавства, зокрема не з`ясовано, чи отримав позивач відзив податкового органу на адміністративний позов, у зв`язку з чим, розгляд справи 22.07.2019 року порушує права та законні інтереси позивача.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску є правомірною, прийнято відповідачем в порядку та межах повноважень, визначених Законом, відтак підстави для задоволення позовних вимог та скасування означеної вимоги - відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управління ДФС у Запорізькій області було сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31191-54 від 08.02.2019 про сплату боргу з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18276 грн. 72 коп. на р/р0819, який виник станом на 31.01.2019, відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31191-54 від 08.02.2019 року була прийнята відповідачем у відповідності з приписами чинного законодавства, є правомірною і скасуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI , платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 цього Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб -підприємців регулюються Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755).

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 755, фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що на фізичних осіб- підприємців покладається обов`язок по сплаті єдиного внеску, розмір якого має бути не меншим за розмір мінімального страхового внеску, який має здійснюватися з моменту державної реєстрації фізичної особи, як підприємця до внесення до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців запису про припинення підприємницької діяльності такою особою.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться записи: від 14.02.2006 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . ; від 27.03.2019 про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності.

Отже, позивач як фізична особа - підприємець повинен був сплачувати у 2017 та 2018 роках єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець не залежно від факту перебування особи та фактичного провадження підприємницької діяльності на території України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем вірно визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 8448 грн. (704грн. х 12 міс) та за 2018 рік у сумі 9828,72грн.(819 грн. х 12 міс)., де 704грн. та 819 грн. - мінімальний розмірі єдиного внеску у відповідних періодах.

Таким чином, з огляду на несплату позивачем в добровільному порядку наявної недоїмки, податковим органом було обґрунтовано прийнято оскаржувану вимогу на загальну суму недоїмки 18276,72 грн.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення відповідачем строку надіслання вимоги про сплату недоїмки суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску було визначено контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31.01.2019 року, 08.02.2019 року було сформовано та надіслано на адресу позивача вимогу про сплату єдиного внеску, яку отримано останнім 05.03.2019 року, вказане відповідає положенням ПК України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо порядку формування та строків надіслання вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Доводи позивача з приводу того, що він з 2017 року є громадянином Російської Федерації, не зобов`язаний сплачувати ЄВ, оскільки не планує мати відносини з Пенсійним фондом України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , виданого 29 березня 2001 року Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області, будь-яких доказів виходу із громадянства України позивачем до суду не надано. В свою чергу, надана позивачем копія паспорту громадянина Російської Федерації не може свідчити про втрату позивачем Українського громадянства з 2017 року та відсутність у зв`язку з цим підстав для сплати ЄВ за 2017-2018 роки.

Щодо доводів позивача з приводу порушення судом першої інстанції приписів процесуального права, а саме здійснення розгляду справи без отримання інформації стосовно фактичного вручення позивачу відзову від Головного управління ДФС у Запорізькій області, суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 162 КАС України визначає обов`язок суду надавати сторонам час для подання відзову на адміністративний позов. Такий відзив подається до суду першої інстанції у строк, встановлений судом разом із доказами направлення відзову позивачу.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем 22.07.2019 року, у строк наданий судом, подано відзив на адміністративний позов, в додатках до відзиву міститься докази направлення копії відзову позивачу.

Оскільки ст. 162 КАС України не вимагає від суду здійснення перевірки фактичного отримання відзову на адміністративний позовом позивачем, суд апеляційної інстанції вважає, що розглянувши справу 22.07.2019 року без додаткового з`ясування обставин отримання позивачем копії відзову суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач або його законний представник в силу приписів ст. 44 КАС України мав право ознайомитись з матеріалами справи в приміщенні суду до початку судового засідання, а також мав право бути присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді справи 22.07.2019 року, що надало б йому можливість своєчасно ознайомитись з відзовом відповідача, а також надати свою відповідь на відзив.

Позивачем ні особисто, ні через представника вищезазначених прав як сторони в адміністративній справі реалізовано не було, відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи 22.07.2019 року не було порушено процесуальних прав позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду тому підстави для його зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року №280/2460/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 20.11.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай