Справа № 643/5597/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 р.Справа № 643/5597/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Сагайдак В.В., м. Харків) від 25.07.2019 року по справі № 643/5597/19

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області

третя особа Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

про визнання дій незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду з адміністративним позовом, в якому просили: визнати дії старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Світличного Даниїла Ігоровича щодо винесення постанови ВП № 56765454 про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2018 року - незаконними; скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.07.2018 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 56765454; визнати дії заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трофімової Тетяни Миколаївни щодо винесення постанови по ВП № 56765454 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 23.01.2019 року - незаконними; скасувати постанову заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області по ВП № 56765454 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 23.01.2019 року; визнати дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Павличева Юрія Володимировича щодо винесення постанови ВП №56765670 про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2018 року - незаконними; скасувати постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.07.2018 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 56765670, постанову від 31.07.2018 р. про розшук майна боржника, постанову від 31.07.2018 р. про арешт майна боржника.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо відкриття виконавчих проваджень є протиправними, а оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі № 643/5597/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Третя особа також не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить закрити провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства або скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Позивачі подали відзив на апеляційні скарги, в якому наполягають на законності рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В судовому засіданні представник позивачів проти задоволення апеляційних скарг заперечував, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача та представник третьої особи підтримали доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг та відзив на них, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 09.12.2014 р. позовні вимоги ПАТ Дельта Банк задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк, заборгованість за кредитним договором у розмірі 961485,46 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк, судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Зазначене рішення до апеляційного суду не оскаржувалось, а тому набрало законної сили та Московським районним судом міста Харкова видані виконавчі листи 05.02.2015 р. (а.с. 21-22, 28-29), де зазначено, що строк пред`явлення до виконання встановлений до 21.01.2016 р.

На підставі заяви ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 10), постановою державного виконавця від 13.07.2018 р. відкрито виконавче провадження, боржником у якому є ОСОБА_2 (а.с. 19). Постановами від 31.07.2018 р. оголошено у розшук майно боржника та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 32).

Також, на підставі заяви ПАТ "Дельта Банк" постановою державного виконавця від 13.07.2018 р. відкрито виконавче провадження, боржником у якому є ОСОБА_1 (а.с. 26). Постановою від 23.01.2019 р. об`єднано виконавчі провадження № 52557398, № 56765454 у зведене виконавче провадження № 58184628 (а.с. 24).

Не погоджуючись з вказаними постановами та діями відповідача, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у виконавчих листах строк пред`явлення вказано до 21.01.2016 р. З заявами про примусове виконання рішення стягувач звернувся 12.07.2018 р. З урахуванням того, що 29.01.2018 р. виконавчий документ повертався стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено, а тому дії відповідача щодо прийняття постанов у ВП № 56765454 та ВП № 56765670 про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2018 року є протиправними, з огляду на що постанови підлягають скасуванню. Також, суд першої інстанції виходив з того, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що оскільки 29.01.2018 р. стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі вказаних вище виконавчих документів та повернуто йому, стягувач мав право пред`явити їх до 30.01.2021 року, оскільки строк пред`явлення до виконання переривався.

Третя особа в доводах апеляційної скарги послалася на те, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання стягувачем пропущено не було та 26.01.2018 р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 55655725 на підставі виконавчого листа № 643/15277/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» 3654,00 грн. та цього ж дня, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 55655389 на підставі виконавчого листа № 643/15277/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» 961485,46 грн. Вказав, що в оскаржуваному рішенні суду не зазначено причин, мотивів та законних підстав для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 55655725 та № 55655389 (боржник ОСОБА_1 ).

Також, цей апелянт зазначив, що твердження суду про те, що стягувач звернувся із заявами про відкриття виконавчого провадження 12.07.2018 р. є такими, що не відповідають дійсності, адже заяви про відкриття виконавчих проваджень відносно боржниці ОСОБА_1 банком були подані на виконання 22.01.2018 р. і виконавчі документи були прийняті на виконання державним виконавцем і по ним були відкриті виконавчі провадження. Отже, станом на 12.07.2018 р. у стягувача були відсутні оригінали виконавчих документів відносно стягнення суми боргу з боржниці ОСОБА_1 .

Крім того, 29.01.2018 р. державним виконавцем було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк»» 3654,00 грн. у зв`язку із тим, що стягувачем не було зазначено дати народження боржника та того ж дня, 29.01.2018 р. державним виконавцем було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» 961485,46 грн., у зв`язку із тим, що стягувачем не було зазначено дати народження боржника.

Державним виконавцем при винесенні зазначених повідомлень не було встановлено факту, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання пропущений.

Апелянт також вказав, що в день подання заяв про відкриття виконавчого провадження шляхом їх направлення поштовим зв`язком 22.01.2018 р. строк перервався і почав відраховуватися заново. Новий строк пред`явлення виконавчих документів до виконання має закінчитися 22.01.2021 р. Вказав, що достатньою умовою для переривання строку пред`явлення виконавчих листів до виконання є факт його пред`явлення в установлений трирічний строк незалежно від того, чи були відкриті виконавчі провадження за такими виконавчими документами чи ні. Отже, висновки суду щодо пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання про стягнення боргу із ОСОБА_2 з урахуванням того, що 29.01.2018 р. виконавчий документ повертався стягувачу без прийняття до виконання не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що у зв`язку із тим, що виконавчі документи були повернуті без виконання, стягувач пред`явив їх повторно до Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області 25.06.2018 р., що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в межах вже нового строку на пред`явлення, який почав перебіг 22.01.2018 р. та спливає 22.01.2021 р. Судом же вказано, що виконавчі документи про стягнення із ОСОБА_2 було пред`явлено 18.07.2018 р., що також не відповідає дійсним обставинам справи. Банк повторно подав на виконання виконавчі документи у відношенні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказав, що судом не було досліджено ту обставину, що виконавчі документи у відношенні боржника - ОСОБА_3 пред`являлися до Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із дотриманням трирічного строку та не надано належної правової оцінки юридичним наслідкам такого пред`явлення у вигляді переривання 22.01.2018 р. строку на пред`явлення. Відтак, судом неправомірно скасовано постанови про відкриття виконавчих проваджень № 56765670 та № 56765454.

Також вказав, що в суді першої інстанції досліджувалися повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.01.2018 р., отже про існування таких повідомлень ОСОБА_2 був обізнаний.

Дії по винесенню державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчою документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.01.2018 р. не було оскаржено позивачем ОСОБА_2 в частині підстав для такого повернення (позивач погодився із тим, що державний виконавець повернув виконавчий документ не з підстав пропуску трирічного строку). Отже, існування зазначених повідомлень і той факт, що вони не були скасовані в судовому порядку, породжує собою наслідки у вигляді переривання строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Також, одним з доводів апеляційної скарги є те, що цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З приводу належності цієї справи до юрисдикції адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Положеннями ст. 287 КАС України особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судовим розглядом встановлено, що предметом спору у цій справі є вимоги визнання незаконними дій старшого державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та їх скасування, а похідними від цих вимог є скасування інших постанов державного виконавця (про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про розшук майна боржника).

Постанови про відкриття виконавчого провадження винесені на підставі виконавчих листів, які видані судом у зв`язку з виконанням заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 09.12.2014 р. про стягнення з позивачів заборгованості за кредитним договором, тобто щодо виконання судового рішення у цивільній справі. З наданих відповідачем до суду апеляційної інстанції копії виконавчих проваджень, що стосуються позивачів, судом встановлено, що у зведеному виконавчому провадженні, на виконанні у органу ДВС також перебувають виконавчі листи, видані на виконання судових рішень у цивільних справах (вказані судові рішення також стосуються стягнення заборгованості з позивачів).

З наведеного вбачається, що в цій справі предметом спору є оскарження рішень та дій державного виконавця, які прийняті (вчинені) ним щодо виконання судового рішення у цивільній справі, на підставі якого видавалися виконавчі листи Московським районним судом м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Отже, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відповідачами у цивільних справах та є боржником у зведеному виконавчому провадженні (за виконавчими листами у цивільних справах) з примусового виконання цих рішень, то справа щодо оскарження позивачем постанов державного виконавця, прийнятих під час здійснення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених судами однієї юрисдикції, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі № 1207/1329/12, у постанові від 10.04.2019 р. у справі 815/4483/16 та у постанові від 21.04.2019 р. у справі № 757/53656/17-а.

Щодо посилання представника позивачів на те, що у спірних постановах про відкриття виконавчого провадження у п. 3 цих постанов передбачене стягнення виконавчого збору, а тому ця справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає, що підставою для звернення позивачів до суду першої інстанції, було їх твердження про незаконність винесених постанов про відкриття виконавчого провадження, тобто ставився під сумнів сам факт законності цих рішень з приводу наявності підстав для відкриття виконавчого провадження, а не факт законності стягнення сум виконавчого збору, а тому таке твердження представника позивачів є необґрунтованим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Положеннями ст. 239 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

На підставі встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та з урахуванням наведених вище норм законодавства, колегія суддів дійшла до висновку рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі № 643/5597/19 підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі № 643/5597/19 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі № 643/5597/19 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області третя особа Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання дій незаконними та скасування постанов закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з цими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Ральченко І.М. Подобайло З.Г.