Справа № 640/1706/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2019 року № 640/1706/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами судового засідання в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

комунального підприємства "Київблагоустрій"

третя особа: виконавчий орган Київської міської ради - Київська міська державна адміністрація

про визнання протиправним та скасування припису, визнання незаконними дій,

за участю представників позивача, представника відповідача, представника третьої особи

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач 1), адреса: 04074, місто Київ, вулиця Вишгородська, будинок 21 , комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач 2), адреса: 03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 31, корпус 2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий орган Київської міської ради - Київська міська державна адміністрація (надалі - третя особа), адреса: 04044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36), у якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 23 квітня 2019 року (Т.1, арк. 183-196), просила:

- визнати протиправними та скасувати припис комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 травня 2018 року №1808071;

- визнати протиправними та скасувати доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05 червня 2018 року №064-4083 в частині, що стосується нежитлового приміщення, прибудови (в літері А), загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить на праві власності позивачу;

- визнати протиправними дії комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з демонтажу нежитлового приміщення, прибудови (в літері А), загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить на праві власності позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що 19 грудня 2018 року невідомими особами, які представились працівниками комунального підприємства «Київблагоустрій» розпочато незаконне здійснення демонтажу нежитлового приміщення (прибудови) (в літері А) загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 серпня 2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №381, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А.

При цьому, позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що попередні правовстановлюючі документи, а також договір купівлі-продажу та державні реєстрації права власності на цей об`єкт нерухомого майна, у тому числі, щодо права власності позивача, не визнані недійсними чи нікчемними.

Натомість, як зазначає позивача, працівники відповідача 2 обґрунтували свої дії з демонтажу вказаного вище нежитлового приміщення виконанням доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №064-4083 від 05 червня 2018 року. Інших документів, які б підтверджували порушення Правил благоустрою міста Києва представника позивача надано не було.

У вказаному дорученні зазначено, що відповідач 1 доручає відповідачу 2, у тому числі, з урахуванням протоколу засідання Комісії щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єктів сезонної роздрібної торговельної мережі та елементи благоустрою на території міста Києва, а також демонтажу (переміщення) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04 червня 2018 року №76, здійснити демонтаж «павільйону» за адресою: АДРЕСА_5 ( Голосіївський район), назва підприємства невідома, припис відповідача 2 №1808071.

Позивач, посилаючись на вимоги чинного законодавства, які регулюють повноваження та роботу відповідача 1, зазначила, що їй, як власнику нежитлового приміщення з 15.08.2018, знищення якого розпочато 19 грудня 2018 року на підставі припису, який був складний відповідачем в той час, як власником спірного приміщення була інша особа, в порушення вимог законодавства, у тому числі Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 (зі змінами), відповідач 1 не оформляв окремий новий припис про самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не вручав/не направляв його позивачу, тому остання не знала та не могла знати, що відповідач 1 вважає її нерухоме майно МАФом чи тимчасовою спорудою, встановленою без дозволу та такою, що підлягає демонтажу.

19 грудня 2018 року, як вказує позивач, внаслідок розпочатого демонтажу, було знищено покрівлю та вікна. В цей же день представник позивача звернувся до відповідача 1 з заявою про припинення незаконного демонтажу з доданими до неї доказами, що цей об`єкт є нерухомим майном, а не незаконно встановленою тимчасовою спорудою, та відповідно до законодавства України, не підлягає не лише знесенню (для нерухомого майна), але й не підлягає демонтажу. 20 грудня 2018 року представник позивача подали відповідачам відповідні заяви з додатками до них з вимогою припинити законні дії з демонтажу.

27 грудня 2018 року працівниками відповідача 2, на підставі оскаржуваного припису та доручення було здійснено знищення об`єкту нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності.

При цьому, позивач у своїй заяву вказує на те, що незаконні дії відповідача 2 полягають не лише у виконанні, як вважає позивач, завідомо протиправного доручення та припису, але й вчинення незаконних дій, а саме демонтажу нежитлового приміщення (прибудови) (в літері А) загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , який було проведено без складання й вручення позивачу/його представникам акту зовнішнього вигляду, огляду та демонтажу малих архітектурних форм та тимчасових споруд у трьох примірниках.

Тобто, за твердженнями позивача, без опису нежитлового приміщення та переліку візуально виявлених недоліків, пошкоджень та опечатування, відповідач 2 заволодів та вивіз майно позивача.

Також позивач зазначає, що нежитлове приміщення, яке належить їй на праві власності відповідно до даних технічного паспорту має бетонний фундамент, а стіни виготовлені з цегли.

Враховуючи той факт, що нежитлове приміщення належить позивачу на праві власності, яке зареєстровано у встановленому законом порядку, позивач вважає, що воно не належить до тимчасових споруд або до самочинно розміщених малих архітектурних форм, у зв`язку з чим, на думку позивача, прийняття відповідачем 1 рішення про демонтаж вказаного нежитлового приміщення відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, перевищенням службових повноважень відповідачами.

Більш того, позивач посилається й на те, що відповідачем 1 було порушено процедуру винесення оскаржуваного доручення та, як наслідок, вчинено неправомірні дії із знесення нежитлового приміщення.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Представник відповідача 1 відзиву на позовну заяву у новій редакції від 23 квітня 2019 року не надав з невідомих причин, натомість, у відзиві на первісну позовну заяву послався на те, що інспектором комунального підприємства «Київблагоустрій» було винесено припис №1808071 від 11 травня 2018 року з вимогою надання проектно-дозвільних документів, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень про демонтаж тимчасової споруди, а є актом, яким фактично здійснюється перевірка наявності чи відсутності проектно-дозвільної документації у власника на розміщення тимчасової споруди, іншої можливості встановити правомірність розміщення споруди чинним законодавством не передбачено.

Матеріалами справи, як зазначено у відзиві, підтверджується, що саме на виконання припису дозвільної документації не надавалось. Відповідач вказує, що спірне приміщення є прибудовою до багатоповерхового будинку, проте, як вказує представник відповідача 1, доказів проведення будівельних робіт за наявності дозвільної документації, матеріали справи не містять.

Технічний паспорт на нежитлову будівлю, доданий позивачем, не містить інформації про об`єкт, окрім його площі, а в характеристиці споруди вказана адреса: Солом`янський АДРЕСА_7 та відсутні будь-який опис елементів споруди, наявність фундаменту, що, за доводами представника відповідача 1, свідчить про те, що позивачем не надано доказів, що спірна споруда є капітальною.

Більш того, представник відповідача 1 послався й на те, що позивачем не надано доказів володіння земельною ділянкою у розумінні Земельного кодексу України.

При цьому, посилаючись на норми законодавства, представник відповідача 1 зазначив, що добудова до житлового будинку здійснюється на підставі отримання дозволу на будівництво відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, представник відповідача 1 зазначив, що чинним законодавством також встановлено порядок присвоєння об`єкту нерухомості поштової адреси, проте, позивачем не надано доказів, що підтверджують надання приміщенню адреси головним управлінням містобудування та архітектури.

На підставі викладеного представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, викладених у первісній позовній заяві.

Представник відповідача 2 відзиву на позовну заяву у новій редакції від 23 квітня 2019 року не надав з невідомих причин, проте, у відзиві на позовну заяву в первинній редакції послався на те, що 11 травня 2018 року інспектором комунального підприємства «Київблагоустрій» проведено перевірку правомірності встановлення тимчасової споруди в АДРЕСА_5 , за результатами якої винесено припис №1808071 та запропоновано надати проектно-дозвільну документацію на розміщення тимчасової споруди у термін до трьох діб, а в разі відсутності дозвільної документації, запропоновано здійснити демонтаж власними силами.

У зв`язку з відсутністю власника тимчасової споруди, відповідно до пункту 20.2.1 Правил благоустрою міста Києва, припис наклеєно на тимчасову споруду.

При цьому, на момент вчинення вказаних дій позивач ще не була власником спірного приміщення та не може їх спростувати.

Зі змісту припису, як вказує представник відповідача 2, вбачається, що інспектором комунального підприємства «Київблагоустрій» пропонується надати документи дозвільного характеру, а в разі їх відсутності, демонтувати власними силами, що свідчить про те, що інспектором не ставилось питання про відсутність таких документів у позивача.

Крім того, представник відповідача 2 зазначив, що припис не є рішенням про демонтаж, не встановлює вину особи у самовільному розміщенні, а вноситься лише у випадку, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, з метою з`ясування наявності/відсутності документів дозвільного характеру.

Також, у відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 вказує на те, що відповідач 1 є контролюючим органом у сфері благоустрою міста та, відповідно, приймає рішення про демонтаж, вживає необхідних заходів, що, в свою чергу, свідчить про те, що припис не є рішенням про демонтаж та не є підставою для демонтажу виявлених елементів.

Відповідач 2 наділений лише повноваженнями щодо проведення перевірок правомірності розміщення елементів благоустрою у місті Києві та винесенню приписів з метою усунення порушень, тобто не є контролюючим органом у сфері благоустрою міста та не наділено повноваженнями щодо прийняття рішень про демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою.

При цьому, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача 2 послався й на те, що 28 грудня 2018 року на виконання рішення відповідача 1 від 05 червня 2018 року, відповідачем 2 здійснено демонтаж тимчасової споруди у місті АДРЕСА_5 , про що складено відповідні акти.

Також, представник відповідача 2 зазначив, що 20 грудня 2018 року з 09 години 30 хвилин по 12 годину 30 хвилин працівники відповідача 2 намагалися провести демонтаж павільйону за вказаною вище адресою, але не мали такої можливості у зв`язку з блокуванням об`єкта та під`їзних шляхів невідомими.

Більш того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивач є власником нежитлового приміщення - прибудови (в літері А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , який є багатоквартирним п`ятиповерховим житловим будинком.

Представник відповідача 2, посилаючись на норми ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджені наказом Міністерством регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року №295, зазначив, що прибудова до багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 не є окремим об`єктом нерухомого майна, а є невід`ємною частиною будинку, проте, позивачем не надано документів, які б підтверджували право власності останньої на вказаний будинок.

Також, обґрунтовуючи свої заперечення, представник відповідача 2 послався й на те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують право власності позивача на земельну ділянку, на якій розташоване приміщення, такі відомості відсутні й у публічній кадастровій карті.

В той же час, представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву наголосив на тому, що з копії технічного паспорту, яка додана позивачем до позовної заяви, вбачається, що він не має ніякого відношення до тимчасової споруди, демонтованої працівниками відповідача 2 та до об`єкту нерухомого майна, оформленого позивачем, оскільки в технічному паспорті зазначено приміщення №91а за адресою: АДРЕСА_7 , а не прибудову до будинку.

Стосовно посилань позивача щодо того, що у технічному паспорті зазначені характеристики об`єкта нерухомого майна, зокрема, що приміщення має бетонний фундамент, а стіни виготовлені з цегли, представник відповідача 2 зазначив, що технічний паспорт, наданий позивачем, стосується іншої будівлі та в ньому відсутні будь-які характеристики щодо бетонного фундаменту та стін, виготовлених з цегли.

Крім того, представник відповідача 2 також послався й на те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують присвоєння поштової адреси будь-якому об`єкту по АДРЕСА_7 .

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог, викладених у первісній позовній заяві, у повному обсязі.

У відповіді на відзив на позовну заяву в первісній редакції відповідача 1 (Т.1, арк. 87-92) представник позивача послався на те, що припис, долучений відповідачем 1 до відзиву, не містить відомостей про власника та в ньому відсутній підпис позивача або його представника про отримання або відмітка про відмову в отриманні.

При цьому, представник позивача наполягав на тому, що позивач була позбавлена можливості довести, що належне їй нерухоме майно (спірне нежитлове приміщення) не відноситься до тимчасової споруди та не порушує благоустрій території.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідачем 2 не були складені відповідні акти про демонтаж, що також, за його доводами, свідчить про порушення вимог законодавства з боку відповідачів.

Стосовно посилань відповідача 1 на роздруківку з сайту Googlemaps, представник позивача зазначив, що відомості з цього сайту не є офіційним джерелом інформації, а тому не можуть бути прийняті до уваги під час ухвалення судового рішення.

Також представник позивача вказав й на те, що відповідач 1 самостійно у своєму відзиві відносить належний позивачу об`єкт до прибудови до багатоквартирного будинку, а не до тимчасової споруди, у зв`язку з чим, представник позивача зазначив, що прибудова згідно норм чинного законодавства, не може бути знищена (знесена) за рішенням органу самоврядування.

Стосовно відомостей у технічному паспорті, представник позивача зазначив, що у технічному паспорті, виданому товариством з обмеженою відповідальністю «Техінвентаризація та архітектура» від 27 травня 2014 року попередньому власнику ОСОБА_2 , зазначено, що споруда - нежитлове приміщення (прибудова) (в літері А), загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 є нежитловим приміщенням, а не спорудою.

У технічному паспорті зазначена адреса саме АДРЕСА_5 не АДРЕСА_7 , а також в ньому наявний план приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок, призначення - нежитлові приміщення, з якого вбачається, що дана споруда є частиною будинку та має з основною частиною будинку спільну капітальну стіну.

Стосовно посилань відповідача 1 на те, що позивачем не надано документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, представник позивача зазначив, що оскільки дане приміщення є частиною житлового будинку, то воно на законних підставах розташовується на земельній ділянці, де розташований будинок, а тому, у зв`язку з тим, що нежитлове приміщення пов`язане з земельною ділянкою фундаментом та має з основною частиною будинку спільну капітальну стіну, воно не є тимчасовою спорудою.

У відповіді на відзив на позовну заяву відповідача 2 представник позивача послався на те, що припис №1808071 від 11 травня 2018 року винесено з порушенням норм закріплених у Правилах благоустрою міста Києва, оскільки повноваженнями щодо винесення припису наділений Департамент благоустрою, а не інспектор відповідача 2.

Також, представник позивача послався й на аналогічні обставини, які викладені у відповіді на відзив на позовну заяву відповідача 1 та у подальшому у позовній заяві в новій редакції від 23 квітня 2019 року.

Не погодившись з твердженнями представника позивача, викладеними у відповіді на відзив, представник відповідача 2 надав суду відповідні заперечення на відповідь, в яких, окрім, вже висловленої позиції також зазначив, що припис вручено власнику тимчасової споруди 11 травня 2018 року, а позивач придбав спірну споруду 15 серпня 2018 року, тобто після вручення припису.

Заперечуючи проти доводів представника відповідача 2, представник позивача подав суду відповідь на заперечення відповідача 2 на відповідь позивача на відзив на позовну заяву відповідача 2 (Т.1, арк. 156-160).

У додаткових письмових поясненнях щодо поданих позивачем доказів представник відповідача 2 зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 29 грудня 2016 року ФОП ОСОБА_2 придбала нежилі приміщення №2 по №12 (групи приміщень №91а) (в літері А) загальною площею 486,60 кв.м, що орендувалися нею і знаходяться в АДРЕСА_5 , свідоцтвом про право власності від 30 листопада 2006 року посвідчено, що нежилі приміщення знаходяться в АДРЕСА_5 , а позивач є власником прибудови, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна та витягом з реєстру прав на нерухоме майно, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

У письмових поясненнях від 11 жовтня 2019 року представник позивача послався на аналогічні обставини, які вже ним зазначалися у позовній заяві та у відповідях на позовну заяву.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала з невідомих суду причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про залишення без розгляду позовних вимог в частині.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року

В справі було проведено низку судових засідань, та в останньому судовому засіданні 07 листопада 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представники відповідачів та представник третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог та просили у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наданої суду копії рішення Господарського суду міста Києва від 18 вересня 2007 року у справі №12/326 за позовом суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання права власності, за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлове приміщення прибудови загальною площею 31,5 кв.м (групи приміщень №91а) в літері «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , арк. 3-4 ).

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що спірне приміщення було прибудовою та використовувалось раніше як рампа для розвантаження товару, та внаслідок поліпшення вказаної прибудови, на підставі ч. 2 ст. 344 ЦК України (особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно), визнано право власності на відповідне спірне приміщення судом за ОСОБА_2 (рішення суду від 18.09.2007 №12/326).

Відповідно до наданої суду копії технічного паспорту на громадський будинок нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , виготовленого 27 травня 2014 року, власником нежитлового приміщення зазначено СПД - ФО ОСОБА_2 , приміщення загальною площею 31,5 кв.м (у групі приміщень №91а) визначено, як підвал (в літері А). До вказаного технічного паспорту також додано копію характеристики будинку, господарських будівель та споруд за адресою: « АДРЕСА_7 » (Т.1 , арк. 139-142).

15 серпня 2018 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А. та зареєстрований в реєстрі за №381, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність нежитлове приміщення, прибудову (в літері А), загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 арк . 25-28) .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134451544 від 15 серпня 2018 року в реєстрі зареєстровано право власності позивача на нежитлове приміщення, прибудову (в літері А), загальною площею 31,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 ( Т.1, арк. 29 ).

Таким чином, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивачу на праві приватної власності належить прибудова, розташована в літері А саме у будинку АДРЕСА_5 .

Проте, відсутні належні та допустимі докази, які б спростували твердження про те, що позивачем було придбано саме підвальне приміщення, а також та, що демонтований саме відповідачем об`єкт містить фундамент та не міг відноситись до поняття «тимчасових споруд».

Надані позивачем документи на підтвердження характеристик об`єкта, який перебуває у власності є суперечливими між собою, а жоден із наданих технічних паспортів не доводить, що відповідачем було демонтовано не тимчасову споруду (прибудову).

В той же час, 11 травня 2018 року інспектором 1 категорії комунального підприємства «Київблагоустрій» винесено припис №1808071, відповідно до якого останнім встановлено порушення власником тимчасової споруди пункту 13.3.1 Правил за адресою: АДРЕСА_6 та запропоновано надати проектно-дозвільну документацію на розміщення тимчасової споруди (МАФ) терміном 1 день. В разі відсутності проектно-дозвільної документації, демонтувати тимчасову споруду (МАФ) власними силами, відновити благоустрій. Також, у приписі зазначено, що в разі невиконання вимог припису, будуть вжиті заходи згідно чинного законодавства (Т.1, арк. 70).

Крім того, у приписі вказано, що останній наклеєно на тимчасову споруду, про що надано відповідні матеріали фотофіксації (Т.1, арк. 71,72).

Як вбачається з наданої суду копії Протоколу №76 засідання комісії щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі та елементів благоустрою на території міста Києва, а також демонтажу (переміщення) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04 червня 2018 року (Т.1, арк. 161-162), на засіданні комісії до порядку денного було включено питання щодо демонтажу розміщених (встановлених) з порушення Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків біля стаціонарних закладів ресторанного господарства та елементів благоустрою на території міста Києва, а також демонтажу (переміщення) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі у тому числі за адресою: АДРЕСА_5 (павільйон ) , власник невідомий, припис №1808071 від 11 травня 2018 року.

За результатами голосування комісією прийнято рішення про надання пропозиції щодо надання доручення комунальному підприємству «Київблагоустрій» здійснити демонтаж у тому числі за адресою: АДРЕСА_5 (павільйон ) , власник невідомий, припис №1808071 від 11 травня 2018 року (Т.1, арк. 163-165).

05 червня 2018 року Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видано доручення №064-4083 комунальному підприємству «Київблагоустрій» на вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, у тому числі, у тому числі за адресою: АДРЕСА_5 (павільйон), власник невідомий, припис №1808071 від 11 травня 2018 року (Т.1, арк. 166-168).

Як вбачається з наданої суду копії акту №03-621 проведення демонтажу (переміщення) від 19 грудня 2018 року комісією комунального підприємства «Київблагоустрій» частково демонтований павільйон, розміщений за адресою: АДРЕСА_5 на підставі припису №1808071 від 11 травня 2018 року та доручення ДМБ №064-4083 від 05 червня 2018 року, 19 грудня 2018 року. У додатку до акту зазначено, що комплектність павільйону, яку демонтовано, складається з листів профнастилу та 2 ролетів (Т.1, арк. 76,76а).

19 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Департаменту міського благоустрою та комунального підприємства «Київблагоустрій» з заявою (Т.1, арк. 33-34), в якій просив призупинити демонтаж нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 31,5 кв.м, оскільки його не повідомляли (не вручено припис) про внесення його приміщення в список об`єктів планового демонтажу .

Також, у вказаній заяві зазначено, що саме ОСОБА_4 придбав дане приміщення 15 серпня 2018 року на законних підставах, має на руках витяг з реєстру прав на нерухоме майно, технічний паспорт, які додає до заяви.

Суд звертає увагу, що зі змісту вказаної заяви можна дійти висновку, що ОСОБА_4 звертається саме як власник цієї будівлі, а не як представник власника, а вже підписана ця заява із зазначенням «за дорученням ОСОБА_1».

У зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати обґрунтовану правову оцінку вказаній заяві, як доказу того, що саме позивачем вчинялись дії щодо надання відповідачам документів, які підтверджують її право власності на нежитлове приміщення.

А вже 20 грудня 2018 року до відповідачів звернувся представник ОСОБА_1 з заявою, в якій повідомив останніх, що ОСОБА_1 подано до Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву та заяву про забезпечення позову щодо заборони демонтажу нежитлового приміщення прибудови (в літері А), загальною площею 31,5 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , арк. 35,36).

Згідно з копією акту (без номера) не проведення демонтажу (переміщення) від 20 грудня 2018 року, комісією комунального підприємства «Київблагоустрій» зазначено, що демонтаж павільйону за адресою: АДРЕСА_5 у період часу з 09 години 30 хвилин до 12 години 30 хвилин не відбувся у зв`язку з блокуванням об`єкта та під`їздних шляхів невідомими автомобілями та перешкоджанням виконання демонтажних робіт власником та іншими невідомими особами (Т.1, арк. 73).

Відповідно до копії акта №211 проведення демонтажу (переміщення) 27 грудня 2018 року комісією комунального підприємства «Київблагоустрій» частково демонтований павільйон, розміщений за адресою: АДРЕСА_5 на підставі припису №1808071 від 11 травня 2018 року та доручення ДМБ №064-4083 від 05 червня 2018 року, 27 грудня 2018 року (Т.1, арк. 76).

28 грудня 2018 року комісією комунального підприємства «Київблагоустрій» складено акт про те, що павільйон, розміщений за адресою: АДРЕСА_5 на підставі припису №1808071 від 11 травня 2018 року та доручення ДМБ №064-4083 від 05 червня 2018 року, 27 грудня 2018 року демонтований, завантажений на транспортний засіб і транспортований на майданчик тимчасового складування та зберігання безхазяйного майна (Т.1, арк. 74).

Вважаючи протиправними припис від 11 травня 2018 року №1808071, доручення від 05 червня 2018 року №064-4083 в частині та дії відповідача 2 щодо демонтажу нежитлового приміщення, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року №2807-IV (надалі - Закон України від 06.09.2005 №2807--IV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1, пунктів 1, 9 частини 2 статті 10 Закону України від 06.09.2005 №2807--IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб). До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Правила благоустрою міста Києва були затверджені рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 (надалі - Правила благоустрою).

У відповідності до абзацу 1 п. 13.3.1 Правил благоустрою у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо) (далі - засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київблагоустрій» (далі - КП «Київблагоустрій») вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту.

Відповідно до пункту 1 Положення про головного інспектора та інспекторів з благоустрою міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року № 246/9734, головний інспектор та інспектор з благоустрою міста Києва - посадові особи управління контролю за благоустроєм міста Києва Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), інспектори районних в місті Києві відділів контролю за благоустроєм, інспектори комунального підприємства «Київблагоустрій» наділені повноваженнями із здійснення контролю за станом благоустрою населеного пункту, виконанням Правил благоустрою міста Києва, а також притягнення винних до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою.

Наведене свідчить, що інспектор комунального підприємства «Київблагоустрій» є особою, якій надано повноваження здійснювати контроль за станом благоустрою населеного пункту та право вносити припис з вимогою про усунення порушень у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд, а тому твердження позивача щодо відсутності у інспектора повноважень щодо винесення припису є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно з пункту 20.2.1 Правил благоустрою у разі виявлення уповноваженими особами Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, КП "Київблагоустрій" самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи), елементів об`єктів благоустрою, їх власникам (користувачам або особам, які здійснили розміщення (встановлення)), вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, елементу об`єкта благоустрою, із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до підпункту 13.3.1 пункту 13.3 розділу XIII цих Правил.

Дослідивши зміст припису, складеного інспектором комунального підприємства «Київблагоустрій» від 11 травня 2018 року № 1808071, суд встановив, що він містить реквізити, передбачені абзацом 2 пункту 20.2.1 Правил благоустрою, а також складений за формою, що міститься у додатку 3 до Правил благоустрою.

Зокрема, у приписі зазначено, що він складений інспектором КП «Київблагоустрій» та адресований власнику тимчасової споруди.

Суд звертає увагу, що станом на момент винесення припису, зокрема, станом на 11 травня 2018 року, позивач не набула права власності на нежитлове приміщення - прибудову (в літері А), загальною площею 31,5 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця АДРЕСА_5, оскільки відповідний договір купівлі-продажу був укладений за її участю лише 15 серпня 2018 року.

Також, суд зазначає, що припис від 11 травня 2018 року № 1808071 містить пропозицію щодо усунення порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди (павільйону) або його демонтажу протягом одного дня, що не суперечить вимогам законодавства. Більш того, суд зазначає, що вказаний припис було приклеєно на саму тимчасову споруду у зв`язку з відсутністю власника, оскільки саме такий порядок дій передбачений для відповідача в подібних випадках.

Враховуючи, що припис від 11 травня 2018 року № 1808071 складений уповноваженою на те особою, за своїми формою і змістом відповідає вимогам Правил благоустрою, суд не вбачає підстав для його скасування з цих обставин.

В той же час, суд звертає увагу й на те, що відповідно до статті 5 Закону України від 06.09.2005 №2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до підпункту 6.7 пункту 6 Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27січня 2011 року №94 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 грудня 2017 року №1635, Департамент має право здійснювати в установленому порядку заходи щодо демонтажу та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд, малих архітектурних форм, елементів благоустрою, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів у місті Києві тощо та давати доручення на їх демонтаж (переміщення).

Згідно з положеннями розділу І Правил благоустрою тимчасова споруда - це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо.

Водночас, за визначенням частини 1 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Як вже зазначалось судом, підпунктом 13.3.1 пункту 13.3 розділу ХІІІ Правил благоустрою передбачено, що у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київблагоустрій" вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту.

При цьому, відповідно до пункту 19.1.1 Правил благоустрою контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону № 2807-IV, цих Правил здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке виконує функції інспекції з питань благоустрою в м.Києві, та управліннями (відділами) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м.Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій), а також Головним управлінням МВС України в м. Києві, іншими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в межах наданих повноважень, комунальними підприємствами, установами та організаціями, які несуть відповідальність за належне утримання об`єктів благоустрою.

На підставі аналізу наведених правових норм вбачається, що Департамент наділений повноваженнями приймати рішення щодо демонтажу та надавати відповідні доручення виключно щодо об`єктів, які належать до тимчасових споруд у розумінні законодавства, Правил благоустрою.

Разом з тим, згідно з приписами частини першої статті 181 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 3 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким положенням Конституції України кореспондують приписи статей 319, 328 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частин 1, 2 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, за визначенням пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (надалі - Закон України від 01.07.2004 №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Системний аналіз названих правових норм законодавства дає підстави для висновку, що нерухоме майно стосовно якого здійснена державна реєстрація права власності, набуває певного правового статусу і перебуває під захистом держави, яка офіційно визнала і підтвердила факт набуття речових прав на таке нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 15 серпня 2018 року на праві власності належить нежитлове приміщення, прибудову (в літері А), загальною площею 31,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 , яке відповідно до технічного паспорту, виданого СПД - ФО Шабля Н .А. у 2014 році, не має фундаменту та капітальних стін, а є підвалом (у групі приміщень №91а) (Т.1, арк. 32).

В той же час, суд зазначає, що позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що нею, після набуття права власності на вказане вище нежитлове приміщення, вчинялись дії, направлені на отримання технічного паспорту або взагалі він був отриманий нею, та в якому зазначено, що належний їй об`єкт нерухомого майна не виготовлений з полегшених збірних конструкцій та встановлений з улаштуванням заглибленого фундаменту тощо. Вказані обставини спростовують твердження позивача в тій частині, що вказана споруда є капітальною.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на наявність судового рішення, зокрема, рішення Господарського суду міста Києва від 18 вересня 2007 року у справі №12/326, не стосується спірних правовідносин та об`єкта нерухомого майна, яке належить позивачу на праві приватної власності, оскільки вказаним рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлове приміщення прибудови загальною площею 31,5 кв.м (групи приміщень №91а) в літері «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , в той час, коли позивач придбала нежитлове приміщення, прибудову (в літері А), загальною площею 31,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 .

Більш того, суд звертає особливу увагу, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що вона у порядку встановленому чинним законодавством набула право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташоване вказане вище нежитлове приміщення, що також свідчить про відсутність підстав вважати об`єкт нерухомого майна, який був демонтований, капітальною спорудою.

В той же час, суд зазначає, що неприсвоєння об`єктам нерухомого майна поштової адреси, можуть вказувати на допущені замовником будівництва порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, контроль за додержанням яких здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Стосовно посилань позивача, що їй не було вручено припис від 11 червня 2018 року № 1808071 в установленому порядку, суд повторно зазначає, що на момент винесення припису, позивач не була власником нежитлового приміщення, прибудову (в літері А), загальною площею 31,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 , а дії інспектора комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо невручення цього припису власнику об`єкта демонтажу не впливають на законність самого припису, а також не порушують прав та законних інтересів позивача.

Стосовно тверджень позивача щодо відсутності доказів проведення перевірки тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_5 , суд зазначає, що Правилами благоустрою не передбачено складання окремого документа, який би засвідчував факт проведення перевірки та виявлення самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд, окрім як внесення припису.

Крім того, згідно з абзацом 5 пунктом 13.3.1 Правил благоустрою протягом зазначеного у приписі строку власник (користувач або особа, яка здійснила розміщення (встановлення)) зобов`язаний за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, демонтаж (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та провести відновлення порушеного благоустрою на місці їх розміщення (встановлення).

У відповідності до пункту 13.3.2 Правил благоустрою у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту.

Положеннями пункту 20.2.10 Правил благоустрою передбачено, що Департамент міського благоустрою здійснює заходи щодо проведення демонтажу самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності та елементів об`єктів благоустрою на території міста Києва на підставі, зокрема, рішень комісії з питань розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства, утвореної виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією).

Передумовою для надання Департаментом міського благоустрою доручення КП «Київблагоустрій», викладеного у листі від 04 червня 2018 року № 064-4083, щодо проведення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою за вказаною вище адресою стало те, що власник тимчасової споруди у встановлений строк не виконав вимоги припису від 11 травня 2018 року № 1808071.

Враховуючи, що відповідно до пункту 13.3.2 Правил благоустрою, нездійснення демонтажу в строки, зазначені в приписі, є обов`язковою передумовою для вжиття заходів щодо проведення демонтажу, суд вважає, що відповідачами доведено, а судом встановлено правомірність дій відповідача 1 на підтвердження того, що на час надання КП «Київблагоустрій» оскаржуваного доручення закінчився строк для надання власником тимчасової споруди проектно-дозвільної документації на виконання вимог оскаржуваного припису від 11 травня 2018 року №1808071, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх дій та оскаржуваного рішення виконано та доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст рішення суду виготовлений 18 листопада 2019 року.