Справа № 120/1836/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1836/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

12 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Тиховського М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.07.2019 року адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував відмову Головного управління Держгеокадастру Вінницькій області в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, оформлену у вигляді наказу від 14.05.2019 року №2-7328/15-19-СГ. Зобов`язав Головне управління Держгеокадастру Вінницькій області надати дозвіл ОСОБА_1 відповідно до заяви від 03.01.2019 року на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. Також вказує, що Головне управління взагалі не є розпорядником бажаної позивачем земельної ділянки.

08.10.2019 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що посилання відповідача в оскаржуваному наказі про перебування земельної ділянки у приватній власності іншої особи, як на підставу відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є таким що не відповідає дійсності. Факт належності спірної земельної ділянки іншій особі на праві приватної власності відповідачем не доведено.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03.01.2019 року з використанням електронного цифрового підпису позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту Олександрівка на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № К-160/0-308/0/95-19 від 21.01.2019 року повідомлено про неможливість визначити конкретне місце розташування земельної ділянки, а також, з метою встановлення об`єктивної інформації стосовно правового статусу земельної ділянки запропоновано погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу у відділі Держгеокадастру у Літинському районі Вінницької області.

Не погодившись із вказаною відповіддю позивач оскаржив її до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року у адміністративній справі №120/431/19-а позов задоволено частковою, визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача, із урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні та прийняти мотивоване рішення, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

На виконання рішення суду, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14 травня 2019 року № 2-7328/15-19-СГ у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення відмовлено.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду справи, що прийнятий відповідачем наказ про відмову надання ОСОБА_1 дозволу на виконання розроблення документації із землеустрою датований 14.05.2019 року та обґрунтований тим, що земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) РН №996826, зареєстрований за №92 від 17.02.2003 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що є помилковим та передчасним, на стадії звернення фізичної особи з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, висновок відповідача щодо накладення меж земельних ділянок.

Так, врегулювання даного питання відбувається при складанні (розробленні) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та є передумовою у його погодженні та затвердженні.

Законом України "Про землеустрій" регламентовано питання щодо складення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до статі 50 ЗУ "Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки складається у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок, зокрема у випадку одержання безоплатно у власність чи користування на умовах оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі її формування включають: відомості про обчислення площі земельної ділянки, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), матеріали погодження проекту землеустрою.

Таким чином, для формування земельної ділянки визначальне значення мають відомості про обчислення площі земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), які здобуваються при розробленні документації із землеустрою.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що питання меж та площі земельної ділянки, яка зазначена на графічних матеріалах, вирішується уповноваженою на такі дії особою на стадії розробки та погодження проекту землеустрою.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Водночас, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 померла , а спадкоємцями не оформлено спадщини на земельну частку (пай). Право приватної власності на земельну ділянку, закріплену за ОСОБА_2 , не зареєстровано на час прийняття оскаржуваного наказу.

Посилання відповідача в оскаржуваному наказі, як на підставу відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, перебування земельної ділянки у приватній власності іншої особи є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7328/15-19-СГ від 14.05.2019 року є необґрунтованим та прийнятим без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак таким, що підлягає скасуванню, як протиправний.

Один з доводів апеляційної скарги стосується втручання суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Оскільки, у спірних відносинах має місце протиправна відмова відповідача щодо не надання такого дозволу за наявності достатніх, передбачених земельним законодавством, для цього підстав, а приписами ст.123 Земельного кодексу України особі гарантовано право на розгляд такого клопотання у встановлені строки. Також, відповідачем не надано суду жодних доказів щодо наявності підстав, передбачених ст.123 Земельного кодексу України для відмови в наданні дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягало судовому захисту та могло бути поновлено виключно шляхом визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в наданні дозволу ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язання Головне управління Держгеокадастру Вінницькій області надати такий дозвіл.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 листопада 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.