Справа № 160/6101/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року Справа № 160/6101/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Катрич Є.О.,
представника відповідача: Брилевського А.Д.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Нікопольський завод технологічного оснащення» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів припису,-
02.07.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Нікопольський завод технологічного оснащення» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, в якій позивач просив: визнати протиправними та скасувати повністю пункти 1, 5, 18, 20, 21, 24 припису №4-5681-2-3 від 31.05.2019р. Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування пред`явленого позову зазначалося, що пункти 1, 5, 18, 20, 21, 24 припису №4-5681-2-3 від 31.05.2019р. є протиправними та підлягають скасуванню. Так, п.1 вказаного припису зазначено, що позивач відповідно до норм чинного законодавства повинен розробити матеріали оцінки впливу на довкілля від провадження планової діяльності та погодити в установленому порядку, в той час, як планова діяльність позивача як суб`єкта господарювання не підпадає під ознаки, які визначені п.22 ч.2 та п.14 ч.3 ст.3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля». При цьому, усе діюче обладнання позивача було передано ВАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», який є одним із засновників позивача, та з моменту передачі обладнання зміни, включаючи перегляд або оновлення умов провадження планової діяльності, продовження строків її провадження, реконструкція, технічне переоснащення, капітальний ремонт, перепрофілювання діяльності та об`єктів позивача не відбулося, а тому відсутні підставі для здійснення оцінки впливу на довкілля та отримання відповідного рішення. Пунктом 5 спірного припису позивача зобов`язано забезпечити здійснення розрахунку податкового зобов`язання з екологічного податку в повному обсязі відповідно з вимогами законодавства, проте, на думку позивача, до повноважень відповідача не віднесено здійснення державного нагляду (контролю) за повнотою і своєчасністю сплати вказаного податку, тому такий пункт припису є незаконним. Щодо пункту 18 припису, яким позивача зобов`язано відповідно до ст. 28 Закону України «Про відходи» в термін до 01.09.2019 року розробити та погодити згідно вимог чинного законодавства паспорти МВВ (місця видалення відходів), позивачем зазначалося про неврахування відповідачем під час перевірки того факту, що підприємством було укладено договори з спеціалізованими юридичними особами, які мають право та необхідні дозвільні документи на зберігання, видалення та утилізацію відходів, а тому у позивача відсутній обов`язок щодо виконання вказаного пункту припису. Пункти 20, 21 та 24 припису, якими позивачу приписано надати довідки щодо кількості годин роботи джерел викидів в наднормативному режимі з підтверджуючими документами (по кожному джерелу окремо) в порушення норм чинного законодавства фактично не містять у собі вимоги про усунення конкретних порушень, а за своїм змістом є запитами на отримання інформації. Також, вказані пункти припису складені поза межами предмету перевірки. Крім того, підприємство зазначало, що припис №4-5681-2-3 від 31.05.2019р. винесено з порушенням строків, встановлених чинним законодавством.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019р. було відкрито провадження в адміністративній справі №160/6101/19 та призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 06.08.2019р. о 10:30год.
25.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем систематично здійснюється робота з виведення з експлуатації та списання основних засобів та нематеріальних активів, проте висновок з оцінки впливу на довкілля та позитивний висновок державної екологічної експертизи відсутні, у зв`язку із чим обґрунтовано видано п.1 припису від 31.05.2019 року №4-5681-2-3. Також відомості про обсяги забруднюючих речовин, які задекларувало підприємство під час розрахунку екологічного податку, є недостовірними, тому підприємству правомірно видано п.5 вказаного припису. Крім того, з матеріалів попередніх перевірок та за аналізом документів встановлено, що позивачем зберігається на його території понад 2 роки відходи, а саме: окалина прокатного та ковальського-пресового виробництва, проте припис інспекції щодо розробки паспорту МВВ наданого за результатами попередньої перевірки не виконано, у зв`язку з чим інспекцією повторно та правомірно видано п.18 припису. Пункти 20, 21, 24 спірного припису були винесені через те, що підприємством неодноразово проігноровано вимоги Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області щодо надання довідки про часи роботи обладнання по джерелам викидів, для проведення розрахунку збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
31.07.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав позицію аналогічну викладеній у позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/6101/19 до 18.09.2019 року.
18.09.2019 року справу №160/6101/19 знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді Турової О.М. , що підтверджується довідками №272 від 18 вересня 2019 року та б/н від 18.09.2019р.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 08.10.19 року на 10:00 годину.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу №160/6101/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 29.10.2019 року о 13:00год.
29.10.2019 року надійшли додаткові пояснення у справі, у яких відповідач підтримав позицію аналогічну викладеній у запереченнях на позовну заяву.
29.10.2019 року оголошено перерву у справі №160/6101/19 до 06.11.2019 року до 09:30год.
У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив.
Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Нікопольський завод технологічного оснащення» (далі - ПРАТ «НЗТО») здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджений рішенням акціонерів ПРАТ «НЗТО», протокол №1 чергових загальних зборів від 21.04.2017 року. При цьому, ПРАТ «НЗТО» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «НЗТО», яке засноване згідно з рішенням засновників (протокол №1 від 20.10.01р.) на підставі установчого договору від 15.10.01р., зареєстрованого виконавчим комітетом Нікопольської міської ради від 01.11.01 року.
Основним видом діяльності позивача є виробництво будівельних металевих конструкцій, частин конструкцій, виробництво чавуну сталі та феросплавів; відновлення відсортованих відходів; виробництво інструментів.
Так, працівниками відповідача з 13.05.2019 року по 24.05.2019 року було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України щодо стану виконання припису від 12.03.2018 року №4-1894-10-3, виданого за результатами попередньої перевірки ПРАТ «НЗТО», за результатами якої складено акт перевірки №369/2-10/19, яким встановлено порушення позивачем приписів Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Водного кодексу України, Закону України «Про охорону земель», Земельного кодексу України, Закону України «Про відходи».
Вказаний акт було отримано позивачем засобами поштового зв`язку 29.05.2019 року.
31 травня 2019 року відповідачем на підставі виявлених порушень в акті перевірки від №369/2-10/19 винесено припис №4-5681-2-3, яким, зокрема, зобов`язано позивача, а саме:
Пункт 1 - у зв`язку із порушенням ст.51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» до 01.10.2019 року необхідно розробити матеріали оцінки впливу на довкілля від провадження планової діяльності та погодити в установленому порядку;
Пункт 5 - у зв`язку із порушенням ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» до 10.08.2019 року забезпечити здійснення розрахунку податкового зобов`язання з екологічного податку в повному обсязі відповідно з вимогами законодавства;
Пункт 18 - у зв`язку із порушенням ст. 28 Закону України «Про відходи» до 01.09.2019 року розробити та погодити згідно вимог чинного законодавства паспорти МВВ;
Не погодившись з вказаними пунктами припису від 31.05.2019 року №4-5681-2-3, позивач оскаржив їх до суду.
Таким чином, предметом вказаного позову є встановлення судом правомірності або протиправності пунктів 1, 5, 18, 20, 21, 24 припису №4-5681-2-3 від 31.05.2019р. Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами суд виходить із наступного.
Щодо пункту 1 припису №4-5681-2-3 від 31.05.2019р.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 року №808 виробництво у галузі чорної та кольорової металургії (з використанням кольорових металів, руди, збагаченої руди чи вторинної сировини, металургійний, хімічний чи електролітичний процеси) відносяться до переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку.
Згідно із ст.29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» реалізація програм, проектів і рішень без позитивного висновку державної екологічної експертизи забороняється.
Відповідно до ст.51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» проекти господарської та іншої діяльності повинні мати матеріали оцінки її впливу на навколишнє природне середовище і здоров`я людей.
Частиною 2 статті 2 «Про оцінку впливу на довкілля» встановлено, що оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень.
За змістом приписів ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планової діяльності, визначеними ч. 2 та ч. 3 цієї статті. Така планова діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планової діяльності.
Положеннями п.4 ч.2 ст.3 вказаного Закону передбачено, що перша категорія видів планової діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає: чорну та кольорову металургію (з використанням руди, збагаченої руди чи вторинної сировини, із застосуванням металургійних, хімічних або електролітичних процесів).
Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону забороняється розпочинати провадження планової діяльності, визначеними частиною другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планової діяльності.
Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання. Екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у частині п`ятій цієї статті, є обов`язковими. Висновок з оцінки впливу на довкілля враховується при прийнятті рішення про провадження планованої діяльності та може бути підставою для відмови у видачі рішення про провадження планованої діяльності.
З аналізу викладеного слідує, що при здійсненні діяльності, яка становить підвищену екологічну небезпеку, необхідною умовою для впровадження нової техніки, технологій, матеріалів і речовин є обов`язкове проведення експертизи відповідно до Закону України «Про екологічну експертизу», або ж висновок, згідно з Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
Як зазначалося вище, пунктом 1 припису позивача зобов`язано розробити матеріали оцінки впливу на довкілля від провадження планової діяльності та погодити в установленому порядку, оскільки підприємством систематично здійснюються роботи з виведення з експлуатації та списання основних засобів та нематеріальних активів, проте висновок з оцінки впливу на довкілля, позитивний висновок державної екологічної експертизи відсутні.
При цьому спірний припис видано за результатами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України щодо стану виконання припису від 12.03.2018 року №4-1894-10-3, виданого за результатами попередньої перевірки ПРАТ «НЗТО», за результатами якої складено акт перевірки №369/2-10/19.
Разом з цим, судом встановлено, що попередній припис від 12.03.2018 року №4-1894-10-3, виконання вимог якого перевірялося відповідачем у даному випадку, зокрема, також містив вимогу про необхідність розробки позивачем до 20.06.2018р. матеріалів оцінки впливу на довкілля від провадження планової діяльності та погодження її в установленому порядку, через встановлення порушення підприємством ст.51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» (п.1 припису від 12.03.2018 року №4-1894-10-3).
Встановлення під час попередньої перевірки вищевказаного порушення стало підставою для звернення Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області до суду з позовом до ПРАТ «НЗТО» про вжиття заходів реагування.
За наслідками розгляду вказаного позову Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено рішення від 02.10.2018 року у справі №804/3983/18, яке набрало законної сили після апеляційного перегляду (постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 року), яким відмовлено у задоволені позову у повному обсязі.
З вказаного рішення слідує, що підставою для звернення Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області з цим позовом стало те, що за результатами аналізу документів, наданих до перевірки, та візуального обстеження території підприємства, Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області встановлено, що на підприємстві (ПРАТ «НЗТО») здійснюється реконструкція, технічне переоснащення, демонтаж основного виробництва, обладнання та монтаж нового призначеного для виробництва металургійної продукції та приписом від 12.03.2018 року № 4-1894-10-3, складеним в результаті позачергової перевірки, зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Нікопольський завод технологічного оснащення» розробити матеріали оцінки впливу на довкілля від провадження планової діяльності та погодити в установленому порядку, однак, цього зроблено не було.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Станом на час розгляду цієї справи Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області також не надано доказів, які б свідчили про проведення ПрАТ «Нікопольський завод технологічного оснащення» реконструкції, технічного переоснащення, демонтажу основного виробництва обладнання та монтажу нового, призначеного для виробництва металургійної продукції.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що пункт 1 припису №4-5681-2-3 від 31.05.2019р. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у позивача відсутній обов`язок щодо здійснення оцінки впливу на довкілля та отримання відповідного рішення, так як рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року у справі №804/3983/18, яке набрало законної сили, встановлено, а також підтверджено під час розгляду цієї справи, що позивачем з 01 грудня 2001 року та на момент винесення припису від 12.03.2018 року №4-1894-10-3, діюче обладнання позивача було передано ВАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» та з часу передачі обладнання зміни, включаючи перегляд або оновлення умов провадження планової діяльності, продовження строків її провадження, реконструкція, технічне переоснащення, капітальний ремонт, перепрофілювання діяльності та об`єктів позивача не відбувалося.
Щодо пункту 5 припису, яким позивача зобов`язано до 10.08.2019 року забезпечити здійснення розрахунку податкового зобов`язання з екологічного податку в повному обсязі відповідно з вимогами законодавства, через встановлення порушення підприємством ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», суд зазначає наступне.
Статтею 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Відповідно до п.191.1 ст.191 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, як здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
При цьому п.п.9.1.5 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України екологічний податок віднесено до загальнодержавних податків.
Згідно з п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України об`єктом та базою оподаткування екологічним податком є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; обсяги та види забруднюючих речовин, які скидаються безпосередньо у водні об`єкти; обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об`єктах) суб`єктів господарювання; обсяги та категорія радіоактивних відходів, що утворюються внаслідок діяльності суб`єктів господарювання та/або тимчасово зберігаються їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк; обсяги електричної енергії, виробленої експлуатуючими організаціями ядерних установок (атомних електростанцій).
Пунктом 249.1 статті 249 цього Кодексу визначено, що суми податку обчислюються за податковий (звітний) квартал платниками податку.
Відповідно до п.250.2 ст.250 Податкового кодексу України платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації:
- за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів;
- за утворення радіоактивних відходів та тимчасове зберігання радіоактивних відходів понад установлений особливими умовами ліцензії строк - за місцем перебування платника на податковому обліку у контролюючих органах.
Згідно з п.250.3 ст.250 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації до 1 грудня року, що передує звітному, подають до контролюючих органів переліки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, яким в установленому порядку видано дозволи на викиди, спеціальне водокористування та розміщення відходів, а також направляють інформацію про внесення змін до переліку до 30 числа місяця, що настає за кварталом, у якому такі зміни відбулися.
Крім того, абз.1 п.250.12 ст.250 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.
Аналіз наведених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що контроль за справляння податків та зборів, в тому числі і екологічного податку, є виключною компетенцією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, та його територіальних органів, а саме: Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, при цьому за змістом приписів ст.250 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, та його територіальні органи можуть залучатися контролюючими органами саме для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів, а не задля правильності визначення ними податкових зобов`язань зі сплати екологічного податку.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017р. №275, до повноважень Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів не віднесено контроль та нагляд за повнотою та своєчасністю сплати екологічного податку.
При цьому ст.3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що державний нагляд (контроль) здійснюється. Зокрема, за такими принципами як здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання.
За змістом приписів абз.8 п.7 ч.4 ст.4 цього Закону орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).
Таким чином, зважаючи на те, що контроль за справляння податків та зборів, в тому числі і екологічного податку, є виключною компетенцією органів Державної фіскальної служби України, відповідач, видаючи п.5 спірного припису, вийшов за межі своєї компетенції, що є підставою для скасування пункту 5 припису №4-5681-2-3 від 31.05.2019р.
Також суд вважає протиправним та таким що підлягає скасуванню пункт 18 припису, яким позивача зобов`язано до 01.09.2019 року розробити та погодити згідно з вимогами чинного законодавства паспорти МВВ, з огляду на таке.
Відповідно до ст.55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про відходи» зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).
Частиною 2 статті 33 Закону України «Про відходи» передбачено, що на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.
Відповідно до ч.4 ст.33 цього Закону зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.
За змістом ч.5 ст.33 Закону України «Про відходи» визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об`єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем укладено договори з спеціалізованими юридичними особами, які мають право та необхідні дозвільні документи на зберігання, видалення та утилізацію відходів, а саме:
- договір №79 від 12.04.2016р.. укладений з Приватним підприємством «ЕКОТЕХСІНТЕЗ», згідно якого виконавець зобов`язується прийняти промислові відходи, які накопичуються у замовника, та надати послуги по збиранню, зберіганню для подальшого їх видалення, захоронення чи утилізації;
- договір №159 купівлі-продажу від 12.09.2016р. укладений з Приватним підприємством «ТК ГЕРМЕС», за яким покупець приймає у власність бій (неліквіди) абразивних кругів без сортування;
- договір №237/16 про надання послуг від 29.12.2016р., укладений з Приватним підприємством «Полігон-32», згідно якого виконавець приймає від замовника та розміщує на полігоні тверді відходи 4 класу небезпеки у кількості 1086 м. куб. на рік;
- договір №165 від 28.07.2017р., укладений з ТОВ «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ «УКРЕКОПРОЕКТ», за яким виконавець бере на себе зобов`язання здійснити операції по зберіганню, обробленню, утилізації та знешкодженню відходів;
- договір № 04/6 про надання послуг від 01.01.2018р., укладений з Приватним підприємством «Полігон-32», згідно якого виконавець приймає від замовника та розміщує на полігоні тверді відходи 4 класу небезпеки у кількості 315,94 тон на рік;
- договір № 31/25 про надання послуг від 23.01.2019р., укладений з Приватним підприємством «Полігон-32», згідно якого виконавець приймає від замовника та розміщує на полігоні тверді відходи 4 класу небезпеки у кількості 57,744 тон на рік;
- договір № 040419/120 від 04.04.2019 року укладений з Приватним підприємством «ЕКОТЕХСІНТЕЗ», згідно якого виконавець бере на себе зобов`язання протягом дії цього Договору надавати послуги по збиранню, перевезенню, зберіганню та передачі промислових відходів, передбачених у Додатку 1 до Договору, які утворились в процесі здійснення замовником господарської діяльності, для подальшої їх утилізації, видалення, зберігання, знешкодження чи захоронення згідно вимог чинного законодавства України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про відходи» терміни вживаються в таких значеннях:
- видалення відходів - здійснення операцій з відходами, що не призводить до їх утилізації;
- відведені місця чи об`єкти - місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.
Статтею 17 зазначеного Закону визначені обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, серед яких, визначення складу властивостей відходів,- що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до розділу 1 Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів, затвердженої Наказом Мінекобезпеки України від 14.01.1999р. №12, спеціальний паспорт місця видалення відходів (далі - МВВ) складається власником МВВ відповідно до цієї Інструкції. Дані паспорта МВВ. після його затвердження і присвоєння реєстраційного номера, вносяться до реєстру місць видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів.
До місць видалення відходів прирівнюються місця довгострокового (понад 2 роки) зберігання відходів.
Судом встановлено, що позивач не зберігає відходи понад 2 роки, оскільки всі відходи передаються за договорами спеціалізованим підприємствам по мірі накопичення два рази на рік чи використовуються самим підприємством у господарській діяльності, що підтверджується відомостями звіту про інвентаризацію відходів та розробку нормативів їх утворення Приватного акціонерного товариства «Нікопольський завод технологічного оснащення», копія якого долучена до матеріалів справи.
Щодо доводів відповідача відносно того, що позивачем без розробки паспорту МВВ зберігається на його території понад 2 роки відходи, а саме: окалина прокатного та ковальського-пресового виробництва (2720.2.9.01), що підтверджується Звітом про утворення та поводження з відходами за 2018 рік ПРАТ «НЗТО», з якого слідує, що такий відхід, як окалина прокатного та ковальського-пресового виробництва на кінець року збільшився, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до Звіту про утворення та поводження з відходами за 2018 рік ПРАТ «НЗТО» відхід «окалина прокатного та ковальського-пресового виробництва» станом на початок року становив 6,857т, протягом року цього відходу утворилося 20,442т, а на кінець року його кількість становила - 13,304т., отже, більша частина наявної протягом всього 2018 року окалини прокатного та ковальського-пресового виробництва - 13,995т ((6,857т + 20,442т) - 13,304т = 13,995т) вже до кінця 2018 року вибула із зберігання на території підприємства, бо, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, була використана самим підприємством у власному виробництві.
Доказів зберігання позивачем окалини прокатного та ковальського-пресового виробництва на території підприємства протягом 2 років відповідачем не надано.
Крім того, відповідно до Звіту про інвентаризацію відходів та розробку нормативів їх утворення ПРАТ «НЗТО», окалина прокатного та ковальського-пресового виробництва (2720.2.9.01) - це металевий брухт, а відповідно до ст.2 Закону України «Про металобрухт» Закон України «Про відходи» не поширюється на відносини, що виникають у процесі здійснення операцій з металобрухтом.
За наведених обставин, вимоги відповідача про необхідність розробки позивачем до 01.09.2019 року та погодження згідно з вимогами чинного законодавства паспортів МВВ, викладені у п.18 спірного припису є безпідставними, а, отже, вказаний пункт припису підлягає скасуванню.
Щодо пунктів 20, 21, 24 припису від 31.05.2019р., якими позивачу приписано надати довідки щодо кількості годин роботи джерел викидів в наднормативному режимі з підтверджуючими документами (по кожному джерелу викиду окремо), суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з частиною 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Частиною 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Отже, наведені правові норми свідчать про те, що припис органу державного нагляду (контролю) є розпорядчим документом, в якому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, мають бути наведені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства про охорону навколишнього природного середовища, які вже мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень.
Така спрямованість припису на усунення виявлених перевіркою порушень у встановлені органом державного нагляду (контролю) строки узгоджується і з положеннями абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно з якими підставами для здійснення позапланових заходів є: перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю).
Суд погоджується з твердженнями позивача відносно того, що вимоги, зазначені в пунктах 20, 21, 24 припису від 31.05.2019р. не містять у собі чіткого зобов`язання щодо усунення конкретних порушень вимог законодавства, а фактично за своїм змістом є запитами на отримання інформації, проте вимога щодо надання документів не є способом усунення порушень та суперечить тій меті, яку мав би переслідувати припис.
Отже, пункти 20, 21, 24 спірного припису від 31.05.2019р. є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо доводів позивача про те, що спірний припис видано з порушенням встановленого ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» строку, суд зазначає про таке.
Як зазначалося вище, за змістом приписів ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що припис видається протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю).
Зважаючи на те, що останнім днем перевірки є 24.05.2019р., останнім днем для видання припису (враховуючи, що 25.05.2019р. та 26.05.2019р. - це вихідні дні - субота та неділя) є саме 31.05.2019р. (п`ятий робочий день), тому спірний припис від 31.05.2019р. є таким, що виданий без порушення встановленого ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» строку.
Однак, вищевказане не спростовує встановлених судом обставин щодо протиправності пунктів 1, 5, 18, 20, 21 та 24 спірного припису та наявність підстав для їх скасування.
З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом у розмірі 1921,00 грн., підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 листопада 2019 року.

Суддя О.М. Турова