Справа № 280/3482/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 листопада 2019 року Справа № 280/3482/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, Північне шосе, буд.25, 4)

про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області(далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 335 070,00 грн. уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Запорізькій області № ЗП 2477/570/АВ/ТД-ФС від 15.01.2019.

Ухвалою суду від 23.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.08.2019.

Ухвалою суду від 01.08.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження строком на 30 днів, підготовче засідання призначено на 24.09.2019.

Протокольною ухвалою суду від 24.09.2019 відкладено підготовче засідання на 10.10.2019.

Протокольною ухвалою суду від 10.10.2019 відкладено підготовче засідання на 23.10.2019.

Протокольною ухвалою суду від 23.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 18.11.2019.

Позивач до суду подав клопотання пор розгляд справи у письмовому провадженні, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на відсутність виявлених відповідачем правопорушень, що в свою чергу призвело до протиправності прийняття оскаржуваної постанови, а несвоєчасне повідомлення про розгляд справи щодо накладення штрафу порушило прав позивач на захист. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до суду подав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, у відзиві проти позову заперечив, з огляду на те, що ним дотримання процедура притягнення до відповідальності позивача, а зазначені види робіт які виконували наймані працівники свідчать про процес праці, який передбачає підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку та графіку змінності, встановленому на підприємстві, що передбачено ст.21 КЗпП України та притаманне саме трудовим відносинам. Просить у позові відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Інспекційне відвідування було розпочато 21.12.2018 головними державними інспекторами ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_2 A.B. та Коник С. ОСОБА_3 .

Зазначені обставини підтверджуються актом ГУ Держпраці у Запорізькій області № ЗП2477/570/АВ від 21.12.2018 про неможливість проведення інспекційного відвідування ї невиїзного інспектування ФОП ОСОБА_1 та про зупинення перевірки на 5 днів до 26.12.2018. Також була винесена вимога про надання / поновлення документів ГУ Держпраці у Запорізькій області № ЗП2477/570/АВ від 21.12.2018. При цьому зазначена вимога у вступній частині містить посилання на Порядок №295, встановлює строк надання для перевірки завірених належним чином копій документів 22.12.2018 до 13-00 (перелік з 12 найменувань)

В матеріалах справи міститься копія конверта про направлення 21.12.2018 позивачу документів, опису документів які направлялися позивачу та доказів вручення цього відправлення суду надано не було.

Як що 21.12.2018 позивачу були направлені Акт № ЗП2477/570/АВ від 21.12.2018 та вимога від 21.12.2018 про надання/поновлення документів № ЗП2477/570/АВ до 22.12.2018, інших документів не було прийнято в цей період, виконати вимогу про надання документів з урахуванням перебігу кореспонденції не виявлялось би можливим.

Інспекційне відвідування було зупинено до 26.12.2018.

22.12.2018 позивачкою у м.Бахмут Донецької області видано нотаріально засвідчену довіреність щодо представництва її інтересів Маковецьким В.В. (копію додаю до позову).

27.12.2018 було поведено інспекційне відвідування (за участю уповноваженної особи позивача ОСОБА_4 В ОСОБА_5 ) , яке зафіксоване актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю ГУ Держпраці у Запорізькій області № ЗП2477/570/АВ від 27.12.2018.

Під час проведення інспекційного відвідування позивача, було встановлено, що у грудні 2018 року 3 особи було допущено до роботи без укладання трудових договорів, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

В матеріалах справи міститься копія конверта про направлення 27.12.2018 позивачу документів, опис документів які були відправлені та доказів вручення позивачу цього відправлення суду надані не були.

Як зазначає відповідач Акт та Припис були отримані позивачем 04.01.2019 року, про що свідчить відмітка про дату отримання на рекомендованому повідомленні про вручення даних документів. При цьому доказів отримання не надає.

Так як припис позивачем не осаджується, наявність його не заперечується, а постанова складалася на підставі акта інспекційного відвідування, тому суд не вважає за необхідне досліджувати та надавати оцінку припису.

09.01.2019 було складено повідомлення ГУ Держпраці у Запорізькій області про розгляд справи № 08/3.4-06/179 на 15.01.2019 о 14годині 00 хвилин.

15.01.2019 відповідачем була прийнята постанова про накладення штрафу на позивача у розмірі 335 070,00 грн. № ЗП 2477/570/АВ/ТД-ФС від 15.01.2019, яка є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до змісту описової частини цієї постанови у розділі перелік порушень, за які передбачено відповідальність зазначено, що в порушення вимог ч.1 та ч.3 ст. 24 КЗпП України - під час проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 за адресою здійснення діяльності: АДРЕСА_2 , магазин, з питань оформлення трудових відносин встановлено, що в грудні 2018 року 3 особи були допущені до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ч.1,3 ст.24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які з 01.12.2018 виконували такі роботи: послуги з продажу товарів та консультування продавців з приводу властивостей та ціни на товар; контроль сплати покупцями грошей за придбання товару; приймання вивантаженого товару; розкладка товару на вітринах.

Слід також зазначити, що в постанові наявна відмітка, що вона була відправлена позивачу 16.01.2019, однак в матеріалах справи відсутні докази направлення оскаржуваної постанови саме 16.01.2019.

Натомість в матеріалах справи міститься копія конверта про відправлення №41 від 09.01.2019 та копія чеку за №41 від 09.01.2019 (який був наданий відповідачем), про направлення позивачу повідомлення ГУ Держпраці у Запорізькій області про розгляд справи № 08/3.4-06/179, опис документів до цього відправлення суду не надавався.

Відповідно роздруківки з офіційного сайту Укрпошти 17.01.2019 зазначене відправлення «не було вручено під час доставки: інші причини», а 29.01.2019 відправлення було вручено позивачу. Про отримання саме 29.01.2019 відправлення в якому знаходилося повідомлення № 08/3.4-06/179 від 09.01.2019 про розгляд справи на 15.01.2019 о 14 годині 00 хвилин, позивач не заперечував.

Зокрема позивач в позові зазначає, що саме у відправленні від 09.01.2019 №41 була постанова про накладення штрафу № ЗП 2477/570/АВ/ТД-ФС від 15.01.2019, яку він отримав 29.01.2019.

Так як відсутні докази направлення оскаржуваної постанови саме 16.01.2019, а позивач стверджує, що отримав дану постанову коли отримав відправлення №741, яке було направлено 09.01.2019, тобто ще до прийняття оскаржуваної постанови від 15.01.2019, відповідно це свідчить про грубе порушення порядку прийняття постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач стверджує, що в процесі інспекційного відвідування правопорушення зафіксовано засобами відеотехніки, відібрані усні та письмові пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що з 01.12.2018 вони займають посаду продавець-консультант, проводять контроль сплати покупцями грошей за придбання товару, приймання вивантаженого товару, розкладка товару на вітринах.

Слід зазначити, що відповідачем долучені листи опитування від 21.12.2018 ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в яких зазначено, що змінює їх на роботі ОСОБА_9 , заробітну плату не отримували та займають посаду продавець-консультант. Інша інформація відсутня, відсутній і лист опитування ОСОБА_9 .

З огляду відео доказу судом встановлено, що під час зйомки відсутня уповноважена особа позивача ОСОБА_13 , який був присутній при перевірці 27.12.2018, про що зазначено в акті інспекційного відвідування від 27.12.2018, саме тому суд вважає, що відео фіксація здійснювалася 21.12.2018.

Суд критично ставиться до цих доказів так як в матеріалах справи міститься Акт № ЗП2477/570/АВ від 21.12.2018 про неможливість проведення інспекційного відвідування ї невиїзного інспектування ФОП ОСОБА_1 . Так як інспекційне відвідування не було проведено, таким чином у відповідача були відсутні підстави щодо доручення зазначених доказів.

Також відповідачем був долучений до матеріалів справи відео доказ, суд дослідивши наданий доказ зазначає, що з даного відеозапису не зрозуміло коли саме він був зроблений, якщо 21.12.2018 коли перевірка не відбулася, відповідно докази щодо проведення перевірки 21.12.2019 крім тих, які свідчать про неможливість проведення перевірки не могли долучатися до матеріалів перевірки. Крім того, на відео відсутні докази: ким проводилася перевірка; відсутня уповноважена особа позивач ОСОБА_13 (який був присутній лише 27.12.2018); не встановлено осіб, які були присутні під час перевірки, на даному відео лише чутно, що особи назвалися ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та надали документ, з розмови лише зрозуміло, що це договір на підставі якого ці особи працюють. Достовірно встановити за цим відео будь-який факт не можливо, тому суд критично ставиться до даного доказу. На даному відео було зафіксовано факт продажу товару невідомій особі, але лише сам факт продажу товару не свідчить про порушення позивачем трудового законодавства, враховуючи те, що позивач не заперечує факт оформлення із даним особами цивільно-правових договорів.

До висновку про визнання таких доказів неналежними суд прийшов з огляду на п.19. Порядка № 295 (який бу чинний на момент проведення перевірки) яким встановлено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до п.22 Порядка № 295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Враховуючи те, що всі ці докази були зібрані 21.12.2018 коли інспекційне відвідування не проводилося, тому суд не вважає їх належними. Відповідач не був позбавлений можливості зібрати всі необхідні матеріали належним чином під час інспекційного відвідування 27.12.2018 .

Позивачем до матеріалів справи в обґрунтування своєї правової позиції були надані цивільно-правові договори від 01.12.2019 ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , а під час перевірки і ОСОБА_9 , про те що всі договори надавалися під час перевірки, зазначено в акті інспекційного відвідування № ЗП2477/570/АВ від 27.12.2018.

Відповідно до умов договору:

п.1.1. ВИКОНАВЕЦЬ зобов`язується надати ЗАМОВНИКУ послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а ЗАМОВНИК зобов`язується прийтяти та оплатити дані послуги (роботи)

п. 1.2. ВИКОНАВЕЦЬ не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали

п.1.4. Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку ВИКОНАВЦЯ буде засвідчуватися Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

п.1.5. Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується СТОРОНАМИ після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору

п. 4.1.Вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1000 грн.

Відповідачу також були надані акти виконаних робіт до договорів від 01.12.2018, в яких зазначено, що роботи виконані з 01.12.2018 по 31.12.2018 та зазначена сума яка була сплачена у розмірі 1000 грн.

Відповідач звертає увагу, що акти виконаних робіт складені 01.12.2018, тобто у день укладання цивільно-правових договорів, що унеможливлює їх виконання, однак суд вважає це опискою, з огляду на те, що жодна дієздатна особа, а особливо підприємець не буде сплачувати кошти без виконання робіт, враховуючи те що особи які працювали на позивача та і сам позивач про попередню оплату нічого не зазначав.

Надаючи оцінку правовідносинам які склалися, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу Законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює Держпраці та її територіальні органи, в тому числі й Головне управління Держпраці у Донецькій області у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок № 295, який був чинний на момент проведення перевірки).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно підпункту 2 пункту 11 Порядку № 295 інспектор праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування підприємства їх копії або витяги.

Пунктами 12,16, 18 Порядку № 295 передбачено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громадами.

Пунктом 6 Порядку № 509 визначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

У межах даної справи спірним є питання укладання саме цивільно-правових договорів.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. (…) Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

В той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки Цивільним кодексом України (ст.6) визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, не може бути безумовною підставою для визнання правовідносин трудовими той факт, що укладений між сторонами договір не відповідає всім суттєвим умовам саме договору підряду. При визначенні законності укладеного договору (можливості віднесення до цивільного-правового договору) значення має не його найменування, а зміст угоди, яка повинна відповідати волевиявленню сторін, що в свою чергу повинно досліджуватись судом.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Пунктом 11 Порядку №295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, з якого видно, що інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Разом з тим слід зазначити, що податкове навантаження пов`язане з нарахуванням обов`язкових платежів до бюджету на заробітну плату або винагороду за цивільно-правовою угодою однакове, а до компетенції органів Держпраці не входить зобов`язання підприємства або фізичної особи укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнання існуючого між ними договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №806/2064/18

З аналізу наведених норма законодавства, суд робить наступні висновки.

Щодо питання укладання саме цивільно-правових договорів, а ні трудових договорів.

Судом встановлено, що умови укладених цивільно-правових договорів не передбачають процес трудової діяльності працівника (заяву про прийняття на роботу особи не подавали, наказ (розпорядження) про прийняття їх на роботу позивач не видавав, посадові обов`язки не встановлювалися, початок та закінчення робочого дня цивільними договорами не встановлювалися, відсутній пункт надання щорічної відпустки, отримання заробітної плати, оплата проводилася на підставі актів виконаних робіт, не підпорядковувалися особи правилам внутрішнього трудового розпорядку), а тому між позивачем та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , з якими були укладені цивільно-правові договора, відсутні трудові відносини.

Слід зазначити, що доказів визнання недійсними у судовому порядку цивільно-правових договорів суду надано не було.

Крім того, особи які фактично виконували роботи за цивільно-правовими договорами, самостійно виявили бажання укласти цивільно-правові договори, а ні трудові договори, про що свідчить їх власний підпис на цивільно-правових договорах та в актах виконаних робіт.

Щодо порядку проведення перевірки та прийняття оскаржуваної постанови.

На підтвердження підстави проведення перевірки та щодо наявності рішення про проведення перевірки, відповідач суду не надав жодного доказу.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія конверта про відправлення №41 від 09.01.2019 та копія чеку за №41 від 09.01.2019 (який був наданий відповідачем) як стверджує відповідач позивачу 09.01.2019 було направлено повідомлення ГУ Держпраці у Запорізькій області про розгляд справи № 08/3.4-06/179, однак опис документів до цього відправлення суду не надавався.

Відповідно роздруківки з офіційного сайту Укрпошти 17.01.2019 зазначене відправлення «не було вручено під час доставки: інші причини» та 29.01.2019 відправлення було вручено позивачу. Про отримання саме 29.01.2019 відправлення в якому знаходилося повідомлення № 08/3.4-06/179 від 09.01.2019 про розгляд справи на 15.01.2019 о 14 годині 00 хвилин, позивач не заперечував.

Тобто судом встановлено, що поштове відправлення не було доставлено за п`ять днів до початку розгляду справи про накладення штрафу, що є суттєвим порушенням прав позивача.

Більш того, позивач зазначив, що 29.01.2019 отримав і оскаржувану постанову від 15.01.2019, яка була направлена на 7 днів раніше ніж вона була прийнята.

Доказів того, що постанова була направлена 16.01.2019 як зазначено в самій постанові суду надані не були.

Верховним Судом 12 червня 2019 року у справі №813/3415/18 зроблено правовий висновок, відповідно до якого особа, до якої застосовуються санкції, має бути завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи. Головні управління Держпраці зобов`язані не пізніше ніж за п`ять днів письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців про дату розгляду справи щодо накладення штрафу.

Верховним Судом зауважено, що положення п. 6 Порядку № 509 покладає цей обов`язок (завчасного інформування) на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже, робить це право недієвим. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду.

Повідомлення має на меті забезпечити участь особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.

З огляду на викладене, суд вважає що позивач не був поінформований належним чином про час та дату розгляду справи щодо накладення штрафу, не підтверджується і порушення виявлені під час інспекційного відвідування щодо допущення працівників до роботи без укладання трудового договору, отже постанова про накладення штрафу прийнята без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, без урахування прав позивача на участь у процесі прийняття рішення, а тому вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, Північне шосе, буд.25, 4)- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу № ЗП 2477/570/АВ/ТД-ФС від 15.01.2019.

Стягнути на фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3350,70 грн. (три тисячі триста п`ятдесят гривень 70 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, 4).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 20.11.2019.

Суддя О.В. Конишева