Справа № 826/5878/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5878/18 Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Шевченка Олександра Володимировича на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, треті особи - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича (далі - Відповідач, Уповноважена особа), треті особи - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - Третя особа-1, ПАТ «КБ «Хрещатик»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа-2, Фонд), про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невнесення Лялікової Н.Є. до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов`язання Уповноваженої особи надати Фонду зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, в частині вкладу ОСОБА_1 , відкритого згідно договору від 07.11.2012 року №1061/2012-222 банківського вкладу «Ощадний» у доларах США із щомісячною сплатою процентів (6 місяців), із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо невнесення Лялікової Н.Є. до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов`язано Уповноважену особу подати додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «КБ «Хрещатик», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонд, у межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, Уповноважена особа наділена можливістю протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку надавати до Фонду зміни та доповнення, зокрема, до переліку вкладників, а тому, з урахуванням судового рішення у справі №761/33062/14-ц, яким підтверджено зарахування коштів на вкладний рахунок, а також відсутності правових підстав для невключення осіб до переліку вкладників, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є подання щодо неї до Фонду додаткової інформації як про вкладника, який має право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, із введенням тимчасової адміністрації у банку унеможливлюється стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», по-друге, у вкладника відсутні кошти на рахунку у банку, що, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, унеможливлює вчинення Уповноваженою особою будь-яких протиправних дій щодо вкладника, по-третє, рішенням суду у справі №761/33062/14-ц відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ПАТ «КБ «Хрещатик» у повернені вкладу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.11.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні без змін судового рішення з огляду на необґрунтованість апеляційної скарги.

Інші учасники справи, як належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Уповноваженої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 07.11.2012 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ОСОБА_1 укладено договір №1061/2012-222 банківського вкладу «Ощадний» в доларах США із щомісячною сплатою відсотків (6 місяців), за умовами якого Банк приймає грошові кошти вкладника в сумі 50 000,00 доларів США на термін з 07.11.2012 року по 07.05.2013 року (а.с. 59-61).

Як вбачається зі змісту рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.05.2016 року у справі №761/33062/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20.09.2016 року, судом встановлено, що ПАТ «КБ «Хрещатик» не було повернуто ОСОБА_1 суму вкладу за договором у розмірі 50 000,00 доларів США, у той час як факт внесення коштів за договором банківського вкладу є встановленим.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05.04.2016 року №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно якого призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один місяць з 05.04.2016 року до 04.05.2016 року включно.

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.04.2016 року № 560 продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05.05.2016 року до 04.06.2016 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження Уповноваженої особи.

Постановою Правління Національного банку України від 02.06.2016 року №46-рш відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «КБ «Хрещатик».

06.06.2016 року згідно рішення виконавчої дирекції Фонду № 913 від 03.06.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та призначено Уповноваженою особою ОСОБА_2 із делегуванням останньому повноважень ліквідатора банку строком на два роки.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Уповноваженої особи із заявою, в якій просила включити її до реєстру вкладників. Листом від 29.12.2017 року №2-2/6080 Уповноважена особа повідомила про те, що з огляду на матеріали справи №761/33062/14-ц, які надані до звернення, відсутні підстави для включення інформації про ОСОБА_1 як вкладника відповідно до договору від 07.11.2012 року №1061/2012-222 (а.с. 80).

Аналогічна за своїм змістом відповідь була надана ОСОБА_1 Фондом у листі від 12.01.2018 року №34-036-642/18 (а.с. 81-82).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.04.2018 року №994 делеговано всі повноваження ліквідатора уповноваженій особі Фонду Славкіній М .А.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 26, 27, 37, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. 228 Цивільного кодексу України, а також ряду підзаконних нормативних актів та правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Уповноважена особа вправі направити додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування вкладів, за рахунок Фонду, з огляду на фактичні обставини даної справи та необхідність повного та всебічного захисту прав особи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 2 ст. 26 Закону визначають, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вичерпний перелік випадків, за наявності яких Фонд не відшкодовує вклади, закріплений у ч. 4 ст. 26 Закону.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

У постанові від 14.05.2019 року у справі №824/234/16-а Верховний Суд, здійснюючи аналіз наведених норм Закону, зазначив, що гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25 Закону).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.

Отже, Закон пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Тобто однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду є наявність на дату прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою, та знаходження на цьому рахунку коштів разом з нарахованими відсотками у сумі, що перевищує 10 грн.

Як було зазначено вище, в апеляційній скарзі Уповноважена особа посилається на те, що оскільки у рішенні суду у справі №761/33062/14-ц було встановлено, що листом від 23.07.2014 року банк повідомив ОСОБА_1 про те, що кошти за договором вкладу від 07.11.2012 року №1061/2012-222 в сумі 50 000,00 доларів США були видані достроково готівкою 21.11.2012 року, а тому договір не зареєстрований у системі обліку депозитів банку та примірник договору відсутній, а відтак у Позивача відсутнє право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вказані доводи з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

За правилами ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

При цьому згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Зі змісту наведених норм вбачається висновок, що вкладні (депозитні) рахунки або банківські рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку (як вкладний, так і поточний).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справах № 826/21126/15 та № 4зд-15/804/16160/15.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/33062/14-ц, яке набрало законної сили 20.09.2016 року, було встановлено факт внесення ОСОБА_1 коштів у розмірі 50 000,00 доларів США за договором банківського вкладу № 1042/2012-222 та неповернення даної суми вкладом ПАТ «КБ «Хрещатик» у межах встановленого договором строку (а.с. 112-119).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, встановлено факт прийняття ПАТ «КБ «Хрещатик» від ОСОБА_1 коштів у розмірі 50 000,00 доларів США за договором банківського вкладу №1042/2012-222 та неповернення даних коштів.

Отже, на переконання судової колегії, оскільки відсутність коштів на рахунку ОСОБА_1 на момент віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних не пов`язана з поверненням останній таких коштів в установленому договором та ЦК України порядку, то Позивач є вкладником банку у розумінні Закону та набув право на отримання суми коштів на рахунку у межах гарантованої суми відшкодування.

Наведена позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 14.05.2019 року у справі №824/234/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно ч. 2 ст. 34 Закону не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Приписами ч. ч. 3, 5 ст. 34 Закону передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому, судовою колегією враховується, що, як вже було зазначено вище, Закон визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.

У вже згаданій вище постанові Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №824/234/16-а підкреслено, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України. Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями ст. ст. 1058, 1066 ЦК України та ст. ст. 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України у постанові від 03.07.2015 року № 13.

Відповідно до пунктів 3-4, 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату розгляду справи в суді відповідний перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вже сформовано та подано на затвердження Фонду, оскільки згідно розміщеного на сайті Фонду повідомлення від 07.06.2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» розпочав виплати вкладникам банку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 27 Закону, а також п. п. 4, 6 розд. ІІІ Положення №14 і правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 05.03.2019 року у справі № 804/6808/15 та від 03.07.2019 року у справі № 826/17080/15, приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання Уповноваженої особи подати додаткову інформацію стосовно Позивача як вкладника, який мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду у межах граничної суми відшкодування.

Посилання Апелянта на те, що після введення тимчасової адміністрації у банку унеможливлюється стягнення коштів у будь-якій інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судова колегія вважає безпідставним у межах спірних правовідносин, оскільки обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав Позивача повністю відповідає положенням даного Закону.

Твердження Уповноваженої особи про те, що рішенням суду у справі №761/33062/14-ц встановлено, що договір банківського вкладу №1061/2012-222 не зареєстрований у системі, оскільки кошти за даним договором були достроково повернуто готівкою 21.11.2012 року, є необґрунтованими, оскільки, як було неодноразово підкреслено вище, даним судовим рішенням встановлені обставини зарахування коштів за таким договором та неповернення їх банком.

Доводи Уповноваженої особи щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, висловленої у справах №815/2490/15 та №819/1640/15, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки, по-перше, відповідна оцінка наведеним посиланням надана судом першої інстанції, по-друге, обставини даних справ є відмінними від справи №826/5878/18, адже у них вирішувалося питання набуття особою статусу вкладника у випадку укладення нею договору про відступлення права вимоги.

Також необґрунтованим є посилання Апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.04.2018 року у справі №711/7586/16-а, оскільки, на відміну від вказаної справи, у справі №826/5878/18, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, наявне рішення суду, яке набрало законної сили, та яким підтверджено факт зарахування коштів на вкладний рахунок Позивача та неповернення їх останньому ПАТ «КБ «Хрещатик».

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Шевченка Олександра Володимировича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 20» листопада 2019 року.