Справа № 320/3863/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2019 року № 320/3863/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.12.2016 у сумі 6960,48 грн.;

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачену суму по вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 23.12.2016 у розмірі 6960,48 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосовування штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим звільнений від сплати єдиного внеску за себе на підставі положень частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". При цьому, позивач зауважив, що жодного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування ним не укладено, а тому видана вимога про сплату боргу (недоїмки) є незаконною та підлягає скасуванню. Водночас, позивач стверджує, що про оскаржувану вимогу йому стало відомо у виконавчій службі в березні 2019 року та у зв`язку з тим, що було накладено арешт на його автомобіль, він був змушений сплатити вказаний борг, у подальшому контролюючим органом було прийнято рішення про застосовування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску. Вважаючи такі дії контролюючого органу протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкова вимога зі сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена посадовими особами контролюючого органу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки згідно з даними інтегрованої картки платника податків позивача за останнім обліковувалась податкова заборгованість по єдиному внеску. Водночас представник наголошував на тому, що оскільки позивачем зазначена заборгованість була погашена у повному обсязі, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, а тому не може бути предметом позову та не підлягає скасуванню. Щодо зобов`язання відповідача повернути помилково сплачену суму єдиного внеску, представник зазначив, що така вимога є передчасною, оскільки сплачені кошти можуть набути статус помилково та/або надмірно сплаченими лише після набрання законної сили рішенням суду і мають бути повернуті в порядку регламентованому законодавством після звернення платника з відповідною заявою до контролюючого органу. Також представник зазначив, що оскільки суму боргу по єдиному внеску було сплачено позивачем тільки в березні 2019 року, то контролюючим органом було правомірно прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 замінено відповідача - Головне управління ДФС у Київській області, на правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) та особою, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 06.04.2011 та посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Білоцерківським районним військовим комісаріатом Київської області 25.02.1997.

Позивач отримує пенсію за віком, призначену йому із зниженням пенсійного віку як особі, постраждалій від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 .

Згідно довідки Білоцерківського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 11.07.2019 №94/102-04 позивач отримує пенсію за віком з 24.02.2011.

20.10.2000 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії В02 №678855.

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, про що не заперечується відповідачем.

28.12.2016 Головним управлінням ДФС у Київській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8067-17, в якій визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 6960,48 грн.

Як вбачається з довідки Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №6639/13, заборгованість з єдиного соціального внеску виникла внаслідок його не сплати за 1- 4 місяць 2011 року в сумі 2697,59 грн., за 5-12 місяць 2012 року в сумі 4572,42 грн., за І квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн. та за ІІ квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн.

При цьому, з даної довідки вбачається, що позивачем 06.12.2011 було подано звітність, в якій самостійно визначено єдиний внесок в розмірі 1312,71 грн.

Також, з даної довідки вбачається, що позивачем було сплачено єдиний соціальний внесок за 1- 4 місяць 2011 року в сумі 4010,30 грн.

Як убачається з матеріалів справи, 07.03.2019 державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58553047 по примусовому стягненню з ФОП ОСОБА_1 на користь держави борг по єдиному соціальному внеску в сумі 6940,48 грн.

22.03.2019 позивачем було погашено суму боргу за вимогою від 28.12.2016 №Ф-8067-17 у розмірі 6940,48 грн., а також сплачено виконавчий збір у сумі 696,04 грн. та витрати по ВП №58553047 у сумі 169,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН1148168.

У подальшому, 22.03.2019, державним виконавцем було винесено постанову про завершення виконавчого провадження.

14.06.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) застосовано штрафні санкції у розмірі 696,05 грн. та нараховано пеню у розмірі 14557,11 грн.

Вважаючи безпідставним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-ІV).

Як встановлено статтею 1 вказаного Закону пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

За визначенням цієї ж статті пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно положень частини першої статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Законом України "Про пенсійне забезпечення" також визначені види пенсій, серед яких є і державна пенсія за віком.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XI від 05.11.1991, пов`язується, зокрема, з досягненням 60 років.

Згідно статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

За правилами частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Частиною другою статті 55 Закону №796-XII передбачено, що зазначеним особам, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI).

Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз змісту вказаних норм права дає суду підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Так, статтею 12 Закону №1788-XII для громадян України встановлений загальний пенсійний вік, з настанням якого вони можуть претендувати на виплату пенсії за віком (зокрема для чоловіків він становив 60 років).

Водночас, відповідно до статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.

У зв`язку з викладеним особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, є пенсіонерами за віком.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

При цьому, у розумінні чинного законодавства як про пенсійне забезпечення, так і про загальнообов`язкове державне соціальне страхування і соціальний захист постраждалих від Чорнобильської катастрофи, позивач є такою, що отримує саме пенсію за віком.

Знижений граничний вік виходу на пенсію осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не є підставою для висновку про виплату пенсії позивачу з інших підстав і вона є пенсіонером в розумінні визначення поняття "пенсіонер", яке наведено у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Звільняючи фізичних осіб-підприємців, яким призначена пенсія за віком, від сплати єдиного внеску, законодавець не ставить умовою набуття такою особою саме пенсійного віку згідно з вимогами частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію по за віком.

Таким чином, в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та не має обов`язку щодо його сплати.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з нею договору про добровільну участь.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком та звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, він не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6960,48 грн.

Отже, правові підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2016 №Ф-8067-17 у відповідача відсутні, а тому вона є протиправною.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014, 27.05.2014 та від 03.06.2014 (справи №№ 21-25а14, 21-106а14, 21-153а14 відповідно), який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, а також висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 05.11.2018 у справі №806/2169/18 та від 22.10.2018 у справі №805/3092/16-а.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем станом на 22.03.2019 борг по вимозі про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску від 28.12.2016 №Ф-8067-17 погашено.

Разом з цим суд зазначає, що згідно пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в порядку, визначеному пунктами 911 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

У випадку, зазначеному в абзаці третьому цього пункту, вимога вважається відкликаною з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Таким чином, обов`язковою підставою для відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є відповідне рішення органу доходів і зборів про скасування зазначеної суми боргу (недоїмки).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що згідно підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (пункту 60.3 статті 60 Податкового кодексу України).

Аналогічні положення містяться в пункті 1 розділу VI Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.07.2017 №902/30770.

Суд звертає увагу на те, що рішення про скасування вказаної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2016 №Ф-8067-17 суми боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 6960,48 грн., чи рішення про скасування самої вимоги, контролюючий орган суду не надав.

За вказаних обставин, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2016 №Ф-8067-17 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залишається не відкликаною, оскільки відсутні рішення Головного управління Державної податкової служби України в Київській області про скасування вказаної у цій вимозі суми боргу (недоїмки) 6960,48 грн., чи рішення про скасування самої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2016 №Ф-8067-17.

З огляду на протиправність дій Головного управління Державної податкової служби України в Київській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6960,48 грн. та прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2016 №Ф-8067-17, а також відсутність рішень податкового органу про скасування вказаної у вимозі суми боргу (недоїмки), чи рішення про скасування самої вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд дійшов висновку, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2016 №Ф-8067-17 підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.06.2019 №, суд зазначає наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлює відповідальність платника у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску у вигляді фінансових санкцій, передбачених цим Законом.

Так, відповідно до частини десятої статті 25 Закону України № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно пункту другого частини 11 статті 25 Закону України № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

З огляду на те, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та встановлення судом протиправності оскаржуваної вимоги, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

У той же час, суд зазначає, що позовна вимога щодо повернення надмірно сплаченої суми ЄСВ, не підлягає задоволенню, адже вказана сума, є сумою коштів, яка після набрання даним рішенням законної сили, набуде статусу надміру сплачених коштів, та підлягатиме поверненню відповідно до Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, зазначеною нормою, законодавець визначає обов`язок суб`єкта владних повноважень аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 23 грудня 2016 року № Ф-8067-17.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосовування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14 червня 2019 року № .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.