Справа № 420/5230/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5230/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2019 року Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулось з адміністративним позовом про скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396 від 20.08.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 22.11.2017 старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеської області Коренюк Оленою Володимирівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55221396 з примусового виконання виконавчого листа №815/3351/17 виданого 17.11.2017 року. 15.01.2019 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 по справі №815/3351/17 було виконано в повному обсязі, про що було повідомлено старшого державного виконавця Коренюк О.В. відповідною заявою із проханням закрити виконавче провадження. 27.08.2019 на адресу ГУНП в Одеській надійшла постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. від 20.08.2019 ВП № 55221396.

Також вказувалось, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є, по-перше фактичне виконання судового рішення, по-друге вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачає вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору. Виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі № 815/3351/17, можливо лише Головним управлінням Національної поліції в Одеській області. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 10 Закону України Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 по справі №815/3351/17 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_2 , як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року за його заявою та прийняти відповідне рішення.

17.11.2017 було видано виконавчий лист по справі №815/3351/17.

З 22.11.2017 на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 815/3351/17, виданого Одеський окружний адміністративним судом від 17.11.2017 зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_2 , як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року за його заявою та прийняти відповідне рішення. 20.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 12800 грн.

Листом від 13.05.2019 позивач повідомив відповідача, що на даний час вимоги виконавчого документу боржником виконано повністю, вирішено питання про призначення та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги та прийнято відповідне рішення, ОСОБА_2 надано відповідну відповідь з цього приводу. До зазначеного листа позивач надав копію висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 15.01.2019 та лист від 30.01.2019.

20.08.2019 посадовою особою відповідача було винесено постанову про стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396.

21.08.2019 посадовою особою відповідача було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України про виконавче провадження».

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова від 20.08.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396 винесена відповідачем відповідно до норм чинного законодавства України, в межах та на підставі наданих йому законом повноважень.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин 1-2 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

На підставі частин 2 та 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Тобто, набрання судовим рішенням законної сили є підставою для його виконання.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

На підставі частин 1-2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, вставленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), частиною 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, вставленому цим Законом.

Водночас, в ході судового розгляду встановлено, що 21.08.2019 року виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України про виконавче провадження».

Таким чином, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 з Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Водночас, за змістом статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

На підставі частини 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір не стягується якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Підсумовуючи наведене та з огляду на те, що виконавче провадження було відкрито 22.11.2017, а рішення суду виконано боржником 15.01.2019, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий збір підлягає стягненню з боржника - Головного управління Національної поліції в Одеській області, а тому оскаржувана постанова від 20.08.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800 грн. в виконавчому провадженні ВП №55221396 винесена відповідачем відповідно до норм чинного законодавства України, в межах та на підставі наданих йому законом повноважень.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на немайновий характер судового рішення, як обставину, що виключає вчинення державним виконавцем заходів з примусового виконання виконавчого документу та відповідно безпідставність стягнення виконавчого збору, відхиляються апеляційним судом, адже згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 по справі № 750/7624/17 частина 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачає обов`язок боржника сплати суми виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Варто зазначити, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 72693100.

При цьому висновки Вінницького апеляційного адміністративного суду, посилання на постанову якого міститься в апеляційній скарзі, не є обов`язковими для апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Одеській області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 420/5230/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 20 листопада 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик