Справа № 160/9588/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2019 року Справа № 160/9588/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому, з врахуванням заяви про виправлення технічної помилки, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині не проведення ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання за період з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р., відповідно до заяви від 10.06.2019 та довідок Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р. № 05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05-44/17 та від 07.03.2019 р. №05-44/29;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою позивача від 10.06.2019 р. та довідок Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р. № 05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05-44/17 та від 07.03.2019 р. № 05-44/29 без обмеження його граничного розміру з 04.12.2018 р. по 31.12.2918 р. з урахуванням раніше проведених виплат;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». У зв`язку із збільшенням розміру грошового утримання ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 10.06.2019 р. про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018 року, проте їй було повідомлено, що відповідно до пункту 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, тому перерахунок їй здійснено з 01.01.2019 р. та з 01.02.2019 р. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не проведено перерахунок довічного грошового утримання судді за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року, оскільки статтею 141 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12.02.2015 №192-VIII«Про забезпечення права на справедливий суд» та рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 встановлено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отже підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Позивач зауважив, що саме з 04.12.2018 року втратили чинність положення ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, та відновили свою дію положення цієї статті в її первинній редакції, а саме «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом», а отже саме з 04.12.2018 р. виникає право у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому позивач вважає, що пункт 4 Розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, на який посилається відповідач, визначає період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. Враховуючи викладене позивач стверджує, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці у нього виникло з 04.12.2018 року, з прийняттям рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), що відповідає вимогам Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також позивач налогошує на тому, що у листі відмові від 18.06.2019 р. №4547/Л-09 відповідач не довів правомірність проведеного перерахунку грошового утримання з 01.01.2019 р. та з 01.02.2019 р., що зумовлює наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
25.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає адміністративний позов та просить адміністративний позов залишити без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".10 червня 2019 року вона звернулась із особистою заявою, щодо перерахунку щомісячного довічного утримання з 04.12.2018 року на підставі довідок. Відповідно до пункту 4 розділу II Порядку подання документів для призначення(перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною заявою. На підставі вищевикладеного, позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.01.2019 та з 01.02.2019 відповідно до наданих позивачем довідок. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
07.11.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача. В обґрунтування відповіді на відзив позивач навів доводи аналогічні тим, що були викладені в позовні заяві. Окремо зауважив, що його звернення до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідає діючому законодавству, а відповідачем протиправно не проведено перерахунок довічного грошового утримання судді за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року.
15.11.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про виправлення технічної помилки в позовній заяві
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 86% від розміру грошового утримання працюючого судді Дніпропетровського апеляційного господарського суду, згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2016 року.
10.06.2019 р., у зв`язку із збільшенням розміру суддівської винагороди та відповідно грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018 року на підставі довідок виданих Дніпропетровським апеляційним господарським судом від 13.08.2018 р. № 05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05- 44/17 та від 07.03.2019 р. № 05-44/29 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Листом від 18.06.2019 р. № 4547/Л-09 відповідачем надано відповідь на заяву позивача, в якій зазначено, що відповідно до пункту 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Враховуючи вищевказане позивачу повідомлено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці здійснено з 01.01.2019 року. та з 01.02.2019 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання за період з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р., позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 141 Закону України від 07.07.2010 року№2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12.02.2015 року №192-VIII«Про забезпечення права на справедливий суд» та рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 встановлено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Аналогічні положення також містяться у ч. 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Отже, за приписами наведених норм правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Абзацом 2 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIIIвстановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
04.12.2018 р. Конституційним Судом прийнято рішення №11-р2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 3 статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII«Про забезпечення права на справедливий суд»). Це положення підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 -15 мінімальних заробітних плат».
Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII«Про забезпечення права на справедливий суд»), згідно якого «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України від 02.06.2016 №1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами.
В частині 3 резолютивної частини рішення також вказано, що положення частин 3 та 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453- VI «Про судоустрій і статут суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192- VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Конституційний Суд України в наведеному рішенні відновив права суддів на отримання посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01.01.2015 року, а також зазначив, що положення частини 3 статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини 3 статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) суперечить частинам 1 та 2 статті 26 Конституції України.
Також, Конституційний Суд України вказав, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону № 2453 (у редакції Закону №192) є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Таким чином, саме з 04.12.2018 року втратили чинність положення ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, та відновили свою дію положення цієї статті в її первинній редакції, а саме «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом», а отже саме з 04.12.2018 р. збільшився розмір суддівської винагороди працюючих суддів за рахунок збільшення розміру посадового окладу.
За наведених обставин, у позивача виникло право на проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) зазначив, що виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку із збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів, а тому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 мотивувальної частини).
Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив і у рішенні від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного грошового утримання суддів у відставці) зазначивши, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині 1 статті 55 Конституції України (абзац 1 пункту 3 мотивувальної частини).
Таким чином, Конституційний Суд України неодноразового наголошував на тому, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.
Посилання відповідача на пункт 4 Розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, та, як наслідок, визначення періоду, за який підлягає перерахунку раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.
Так, відповідно до 4 розділу ІІ Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.
Положення вказаного нормативного акту визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. При цьому дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в спірному випадку, не є тотожним поняттям з датою, з якої позивач набула права на такий перерахунок.
В спірному випадку (щодо перерахунку з 04.12.2018 р.) не змінилися розміри складових суддівської винагороди, а внаслідок визнання неконституційними окремих положень Закону відновлено право суддів на отримання суддями місцевих судів посадового окладу, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці у позивача виникло з 04.12.2018 року, з прийняттям рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) та з моменту підвищення грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що відповідає вимогам Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За наведених обставин бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання за період з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р., відповідно до заяви від 10.06.2019 та довідок Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р. № 05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05-44/17 та від 07.03.2019 р. №05-44/29 є протиправною, а тому з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача виникає необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою позивача від 10.06.2019 р. та довідок Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р. № 05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05-44/17 та від 07.03.2019 р. № 05-44/29 без обмеження його граничного розміру з 04.12.2018 р. по 31.12.2918 р. з урахуванням раніше проведених виплат.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою цеп повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень бездіяльність якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своєї бездіяльності.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору - 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині не проведення ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання за період з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р., відповідно до заяви від 10.06.2019 р. та довідок Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р. №05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05-44/17 та від 07.03.2019 р. №05-44/29.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою позивача від 10.06.2019 р. та довідок Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р. № 05-44/188, від 22.01.2019 р. № 05-44/17 та від 07.03.2019 р. № 05-44/29 без обмеження його граничного розміру з 04.12.2018 р. по 31.12.2918 р. з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 листопада 2019 р.

Суддя О.М. Неклеса