Справа № 280/1786/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

18 листопада 2019 року Справа № 280/1786/19 м. Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря Сонгулія О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу

за позовом Управління поліції охорони в Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул.Водограйна, буд.3; )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління поліції охорони в Запорізькій області (далі позивач, Управління) до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат у розмірі 52418,83 грн., понесених у зв`язку з навчанням та утриманням поліцейського у навчальному закладу за період з 05.09.2017 по 03.01.2018.

Ухвалою суду від 13.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, призначено судове засідання на 04.06.2019.

Ухвалою суду від 04.06.2019 відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 08.07.2019.

Ухвалою суду від 08.07.2019 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.07.2019.

Ухвалою суду від 29.07.2019 визнано поважними причини пропуску Управлінням строку звернення до суду з позовом, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 29.07.2019 відкладено розгляд справи та призначено підготовче засідання на 09.09.2019.

Ухвалою суду від 09.09.2019 продовжено підготовче провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи та призначено підготовче засідання на 03.10.2019.

Ухвалою суду від 03.10.2019 зупинено провадження у справі, призначено наступне підготовче засідання у справі на 18.11.2019.

Ухвалою суду від 18.11.2019 провадження у справі поновлено.

18.11.2019 представник позивача та відповідач кожен окремо звернулися до суду із заявами про розгляд справи у письмовому провадженні.

У відповідності до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підготовче судове засідання проведено у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За визначенням відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

- спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

- спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

- за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у ст.6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом або з метою реалізації якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням, або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо учасником таких правовідносин є суб`єкт владних повноважень.

З матеріалів справи встановлено, що 28.08.2017 між позивачем та відповідачем укладено контракт про проходження служби в поліції ОСОБА_1 , відповідно до якого, відповідача прийнято на службу до поліції на посаду поліцейського роти охорони об`єктів та публічної безпеки Олександрівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Запорізькій області строком на 2 роки (а.с.10-12).

Наказом Управління від 09.08.2017 №213 о/с ОСОБА_1 призначено з 28.08.2017 поліцейським роти охорони об`єктів та публічної безпеки Олександрівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Запорізькій області, з посадовим окладом 1700 гривень, присвоївши йому спеціальне звання рядового поліції, закріпивши за ним спеціальний жетон з індивідуальним номером 0022493 (а.с.6).

12.09.2017 між Управлінням, ОСОБА_1 та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони укладено договір про навчання поліцейського за кошти поліції охорони №938 (далі Договір №938) (а.с.7-9).

Відповідно до положень п.п.1.1., 1.2. Договору №938 навчальний заклад приймає на себе обов`язок за заявкою Управління здійснити проходження Поліцейським первинної професійної підготовки та навчання за професією 5169 «Охоронник» і кваліфікацією 3-го розряду у період з 05.09.2017 до 03.01.2018, а Управління зобов`язується оплатити вартість такого навчання (а.с.7).

Пунктом 4.4. Договору №938 передбачено, що поліцейський зобов`язаний прибути після закінчення навчального закладу на службу до Управління 04.01.2018 і відпрацювати в підрозділах Управління не менше двох років з дня укладання контракту про проходження служби в поліції (а.с.8).

Пунктом 4.5. Договору №938 передбачено, зокрема, що у разі припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 пункту 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний компенсувати всі витрати понесені Управлінням у зв`язку з проведенням навчання та утриманням поліцейського в навчальному закладі (а.с.8).

Відповідно до п.4.6. вищезазначеного Договору, у разі відмови поліцейського від добровільного відшкодування Управлінню витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку відповідно до чинного законодавства (а.с.8).

Наказом Управління від 30.11.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7.ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. Підстава: рапорт Бернікова А.Ю. від 20.11.2018, подання Олександрівського МВ УПО від 29.11.2018 (а.с.13).

У зв`язку з тим, що відповідач припинив службу в поліції до завершення обумовленого договором строку і у добровільному порядку не відшкодував понесені позивачем витрати на його навчання та утриманням у навчальному закладі за період з 05.09.2017 по 03.01.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно зі ст.72 Закону України «Про Національну поліцію» професійне навчання поліцейських складається з:

1) первинної професійної підготовки;

2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;

3) післядипломної освіти;

4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до ст.73 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, які вперше прийняті на службу в поліції, з метою набуття спеціальних навичок, необхідних для виконання повноважень поліції, зобов`язані пройти первинну професійну підготовку за відповідними навчальними програмами (планами), затвердженими Міністерством внутрішніх справ України.

Положення цієї статті не поширюються на тих, хто здобуває вищу освіту на денній формі навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Порядок і умови проходження первинної професійної підготовки визначає Міністерство внутрішніх справ України.

Поліцейські після успішного закінчення курсу первинної професійної підготовки повертаються до органів (закладів, установ) поліції, з яких вони були направлені для проходження первинної підготовки, для подальшого проходження служби в поліції відповідно до цього Закону.

Поліцейські, відраховані з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, до закінчення навчання, а також поліцейські, які після закінчення курсу первинної професійної підготовки отримали незадовільні оцінки за результатами іспитів, повертаються до органів (закладів, установ) поліції, з яких вони прибули на навчання, з подальшим звільненням зі служби в поліції.

Поліцейські, достроково відраховані з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, за станом здоров`я, мають бути звільнені зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 цього Закону.

Поліцейські, які достроково відраховані з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, а також поліцейські, які після закінчення курсу первинної професійної підготовки склали іспити і отримали незадовільні оцінки, підлягають звільненню зі служби в поліції на підставі пунктів 5 або 6 частини першої статті 77 цього Закону.

Заборонено залучати поліцейських, які не пройшли первинну професійну підготовку, до виконання повноважень поліції, допускати до роботи з інформацією з обмеженим доступом або до будь-якої діяльності, пов`язаної з використанням зброї та спеціальних засобів (крім навчальних та тренувальних занять під час проходження первинної підготовки).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що проходження первинної професійної підготовки є не правом, а обов`язком поліцейського, якого вперше прийнято на службу в поліцію, і здійснюється не на добровільних засадах, а у зв`язку з законодавчо закріпленими вимогами. Невиконання такого обов`язку (у зв`язку з відрахуванням з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, або незадовільним складанням іспиту) тягне за собою негативні наслідки для поліцейського, оскільки є підставою для звільнення його зі служби, крім того, до завершення курсу первинної професійної підготовки поліцейський не може бути допущений до виконання повноважень поліції.

Крім того, частиною 3 ст.73 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Порядок і умови проходження первинної професійної підготовки визначає Міністерство внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2016 року №105 затверджено Положення про організацію первинної професійної підготовки поліцейських, яких вперше прийнято на службу в поліції (далі - Положення №105).

Згідно з п.1 розліду ІІ Положення №105 кадрові підрозділи органів (закладів, установ) поліції ведуть облік поліцейських, яким необхідно пройти професійну підготовку, та організовують їх направлення до закладів, що здійснюють професійну підготовку у строки, визначені рознарядкою.

Відповідно до п.11 та 14 розділу ІІ Положення №105 поліцейські, які прибули для проходження професійної підготовки у визначені рознарядкою строки, наказом керівника закладу, що здійснює професійну підготовку зараховуються слухачами. Звіт про зарахування поліцейських на первинну професійну підготовку (додаток 3) протягом трьох календарних днів надсилається до кадрового підрозділу апарату Національної поліції.

Навчальна справа поліцейського після закінчення ним професійної підготовки або після його відрахування із закладу, що здійснює професійну підготовку протягом трьох робочих днів надсилається до кадрового підрозділу органу (закладу, установи) поліції, з якого він прибув, і долучається до матеріалів особової справи поліцейського.

Отже, проходження первинної професійної підготовки поліцейськими, яких вперше прийнято на службу в поліції, здійснюється не на підставі договору, а на підставі направлення кадрового підрозділу відповідного органу поліції.

Суд звертає увагу, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено право органів поліції звертатись з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з проходженням поліцейським первинної професійної підготовки, як і обов`язку поліцейського після проходження первинної професійної підготовки відпрацювати на службі певний строк, або відшкодувати витрати, понесені у зв`язку з проходженням ним первинної професійної підготовки.

Вказані права та обов`язки були обумовлені між позивачем та відповідачем при укладанні договору про навчання поліцейського за кошти поліції охорони №938 від 12 вересня 2017 року, у зв`язку з невиконанням умов якого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до встановлених обставин справи право суб`єкта владних повноважень на звернення до адміністративного суду з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з проходженням поліцейським первинної професійної підготовки, не передбачено законом, а спірні правовідносини не є публічними, а мають виключно договірний характер.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд керувався правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.12.2018 (справа №804/285/16), згідно якого, спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на публічній службі, від моменту її прийняття і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Разом з тим, судом встановлено, що обставини даної справи є відмінними від обставин справи №804/285/16, а висновок Великої Палати Верховного Суду, стосується норм Закону України «Про міліцію», якими по іншому ніж Законом України «Про Національну поліцію» було врегульоване питання відшкодування витрат, понесених на навчання, та право звернення суб`єкта владних повноважень на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що частиною 4 статті 74 Закону «Про Національну поліцію» встановлено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (частина 5 статті 74).

Суд звертає увагу, що вказана норма застосовується до правовідносин щодо навчання поліцейських у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, тоді як у справі, яка розглядається, позивач проходив первинну професійну підготовку за відповідними навчальними програмами.

Суд зазначає, що стаття 72 Закону України «Про Національну поліцію» виокремлює первинну професійну підготовку та підготовку у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання як різні етапи професійного навчання поліцейських, які регулюються різними правовими нормами. Крім того, Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони не має статусу вищого навчального закладу зі специфічними умовами навчання.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах Управління поліції охорони в Запорізькій області не здійснює публічно-владні управлінські функції, оскільки такі правовідносини виникли не у зв`язку з реалізацією позивачем своїх повноважень відповідно до закону, а виключно у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору про навчання поліцейського за кошти поліції охорони №938 від 12.09.2017, що свідчить про те, що спір у даній справі має приватно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як зазначено у частині 2 статті 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 183, 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №280/1786/19 за позовною заявою Управління поліції охорони в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у навчальному закладі.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 КАС України, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 18.11.2019.

Суддя М.О. Семененко