Справа № 420/4552/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/4552/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Одеській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Одеській області від 04.07.2019 року № 92, яким їй відмовлено у задоволенні заяви від 25.06.2019 року № 3402 про переведення пенсії за віком на пенсію державного службовця. Також позивач просила зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області призначити і виплачувати ій пенсію державного службовця з 25.06.2019 року.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням ГУПФУ в Одеській області № 92 від 04.07.2019 року відмовлено у задоволенні її заяви про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця, при цьому відмова вмотивована тим, що особи, які на день набрання чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VII не працюють на державних посадах і мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України - не мають права на пенсію державного службовця. Позивач вважає рішення ГУПФУ в Одеській області № 92 від 04.07.2019 року протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, гарантований державою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.07.2019 року № 92, яким позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 25.06.2019 року № 3402 про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця з 25.06.2019 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області () у розмірі 1536,80 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФУ в Одеській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно зобов`язано перевести позивача на пенсію державного службовця, оскільки позивач не має 20-ти річного стажу на посадах до відповідних категорій посад державної служби, через те, що посадові особи органів державної податкової служби зі спеціальними званнями, до відповідних посад державних службовців не віднесені. Крім того, апелянт не згодний із висновками суду першої інстанції щодо стягнення з Управління на користь позивача сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , з 12.10.1994 року працювала в органах державної податкової служби на посаді головного державного податкового ревізор-інспектора з присвоєнням відповідних спеціальних звань - інспектор податкової служби І рангу, радник податкової служби III та II рангів.

З 19 червня 2015 року звільнена з посади головного державного податкового ревізор-інспектора, про що виданий відповідний наказ СДПІ з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів № 61-0.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем до суду матеріалами, а саме: довідками офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 14.06.2019 року № 168/14/28-10-05-02-55, про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 14.06.2019 року № 166/14/28-10-05-02-55, копією трудової книжки серії ОСОБА_1 .

З метою реалізації гарантованого законодавством України права, позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця, за результатами розгляду якої Управлінням прийнято рішення № 92 від 04.07.2019 р. «Про відмову у призначенні пенсії у разі переведення з виду на вид».

В рішенні ГУПФУ в Одеській області зазначено, що з 01.05.2016 р. набрав законної сили Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, ст. 90 якого визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Крім того, зазначено, що у позивача відсутній 20-ти річний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, так як посадові особи органів державної податкової служби зі спеціальними званнями до відповідних посад державних службовців не віднесені.

Позивач, вважаючи протиправним вказане рішення відповідача, звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи контролюючих органів яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, а відтак відмова відповідача у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця є протиправною.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 зазначеного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Виходячи з системного аналізу положень Закону № 889-VIII та статті 37 Закону № 3723-ХІІ, вбачається, що із набранням чинності Законом № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із цим законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Механізм обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283), який був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

У свою чергу, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII).

Відповідно до частини статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).

Водночас, абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року (справа № 21-275а13) зазначено, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що 12.10.1994 року позивач прийнята на посаду державного податкового інспектора Державної податкової інспекції в Малиновському районі м. Одеси та у період з 12.10.1994 року по 19.06.2015 року працювала на різних посадах державних службовців з персональними та спеціальними званнями в органах державної податкової служби (а.с.15-50). Періоди роботи та посади підтверджуються записами в трудовій книжці позивача.

Також, в трудовій книжці позивача наявний запис про складення Присяги із відповідним зазначенням дати її складення, що є обов`язковим для набуття статусу державного службовця (а.с. 21).

Стаж державної служби позивача з урахуванням періодів роботи на посадах податкових органів становить більше 20 років.

Оскільки у позивача наявний стаж роботи на посадах державної служби понад 20 років, на думку колегії суддів, рішення відповідача № 92 від 04.07.2019 року про відмову у призначенні пенсії у разі переводу з виду на вид із посиланням на відсутність у позивача стажу на посадах держслужбовців понад 20 років, обґрунтовано визано судом першої інстанції протиправним.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача призначити на виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця з 25.06.2019 року, відповідно до положень Закону України «Про державну службу».

З урахуванням викладеного, доводи апелянта, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ у зв`язку з тим, що їй присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому її посада не відноситься до категорії посад державної служби, колегія суддів вважає безпідставними.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині протиправного стягнення судом з ГУПФУ в Одеській області на користь позивача судового збору, оскільки незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду.

Так, ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 1536,80 грн., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув дану суму збору з ГУПФУ в Одеській області.

Відтак, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21.11.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.