Справа № 160/2751/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/2751/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Константинова Сергія Петровича

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (суддя Турлакова Н.В.) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці в Івано-Франківській області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ІФ373/1671/АВ/П/ТД-ФС від 14.03.2019.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області в період з 20.02.2019 по 21.02.2019 здійснено інспекційне відвідування за адресами проведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено Акт № ІФ-373/1671-АВ від 21.02.2019.

Підставою для проведення інспекційного відвідування став лист ТУ ДФС в Івано-Франківській області № 296/9/09-19-14-07-21 від 21.01.2019, з яким було надіслано матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

В ході інспекційного відвідування було встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у садибі «Карпатські Зорі», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Основним видом економічної діяльності позивача є діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання. Наймані працівники, які працюють за трудовим договором, відсутні. З грудня 2018 року по лютий 2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено 11 цивільно-правових договорів з шістьма фізичними особами.

На підстав Акту інспекційного відвідування Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області винесено припис про усунення виявлених порушень № ІФ-373/1671/АВ-П від 26.02.2019 та прийнято постанову про накладення штрафу № ІФ373/1671/АВ/П/ТД-ФС від 14.03.2019.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017, чинною на час проведення інспекційного відвідування, затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Вказаним порядком визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено: договір від 01.02.2019, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з обслуговування харчуванням проживаючих людей (400 чоловік) в строк з 01.02.2019 по 28.02.2019; договори від 20.12.2018 та від 01.01.2019 щодо надання послуг офіціанта (обслуговування 100 осіб у строк з 20.12.2018 по 31.12.2018 та 500 осіб у строк з 01.01.2019 до 01.02.2019 відповідно). На виконання вказаних договорів складалися відповідні Акти виконаних робіт.

У свої поясненнях, наданих ОСОБА_2 під час інспекційного відвідування, останній зазначив, що працює у ФОП ОСОБА_1 на посаді бармена в садибі «Карпатські Зорі» на підставі цивільно-правових договір, заробітну плату отримує в розмірі 6000 грн. після виконання робіт.

Також, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 01.02.2019 укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з прибирання приміщення (75 кімнат) у строк з 01.02.2019 по 28.02.2019.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_3 , вона працює у ФОП ОСОБА_1 , виконує роботи по прибиранню кімнат, графік роботи вільний, заробітну плату отримує в розмірі 4500 грн. після виконання робіт.

Крім того, відповідно до умов договорів від 01.01.2019, від 01.02.2019, від 28.02.2019, укладеними між позивачем та ОСОБА_4 , замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з приготування їжі.

За поясненнями ОСОБА_4 , вона займається приготуванням страв у садибі «Карпатські Зорі» за укладеними цивільно-правовими договорами, графік роботи вільний, заробітну плату отримує в розмірі 4500 грн. за виконану роботу.

Апелянт зазначає, що у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку. Оплата наданих послуг проводилася саме по факту наданих конкретних послуг за актами виконаних робіт. Також апелянт зауважує, що у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

У цьому випадку суд апеляційної інстанції зазначає, що Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 23 КЗпПУ визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що основною ознакою, яка відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Крім того, предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання стороною правочину визначеного обсягу робіт.

З укладених цивільно-правових договорів між позивачем та рядом фізичних осіб, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що предметом договорів є виконання робіт, пов`язаних з забезпечення діяльності позивача у сфері туристичного бізнесу - робота по приготуванню їжі, прибиранню, послуг бармена, тобто предметом таких договорів є процес праці, а не її кінцевий результат.

В договорах не зазначається, який результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, тощо.

Крім того, акти здавання-приймання робіт, складені за вказаними договорами, містять лише інформацію про виконання певних робі на об`єкті та вартість таких робіт, без зазначення їх обсягу, часу на виконання тощо.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що договори, укладені позивачем з фізичними особами, мають ознаки трудових.

За приписами ст. 265 КЗпПУ посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування, суд апеляційної інстанції не вважає такі обґрунтованими, адже позивач вказує на неправомірне проведення податковим органом перевірки, висновки в якій слугували підставою для проведення інспекційного відвідування з питань праці, тоді як предметом спору в даній адміністративній справі не є питання щодо визнання правомірності проведення податкової перевірки і суд не має право втручатися у правовідносини, які не є предметом судового розгляду.

Також суд не бере до уваги посилання апелянта на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 в адміністративній справі № 826/8917/17, якою визнано нечинною постанову КМУ від 29.04.2017 № 295, оскільки на час проведення інспекційного відвідування вказаний акт Кабінету Міністрів України був чинним та підлягав застосуванню.

Більш того, суд апеляційної інстанції зазначає, що повноваження, права, а також обов`язки державних інспекторів з питань праці також визначені Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Україною.

Зокрема, статтею 12 Конвенції передбачено, що інспектори мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються; наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги.

Таким чином, відповідач діяв в межах наданих законом повноважень та прийняв обґрунтовану і правомірну постанову.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року в адміністративній справі № 160/2751/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 19 листопада 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 листопада 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова