Справа № 640/3124/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3124/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року

у справі № 640/3124/19 (розглянуто у порядку спрощеному позовному провадженні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Міністерства оборони України

про визнання протиправними дій, скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач), з позовом до Міністерства оборони України (надалі відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо прийняття п. 31 Протоколу № 122 засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.12.2018;

скасувати п. 31 Протоколу № 122 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.12.2018;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача в місячний термін надати до суду звіт про його виконання.

В обґрунтування позову зазначено, що йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби на території Республіки Афганістан, де велись бойові дії у 1982 році.

Зазначає, що у 2018 році він звернувся до Київського міського військового комісаріату із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отримання інвалідності ІІІ групи відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Натомість, засіданням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення № 122 від 07.12.2018, п. 31 якого відмовлено позивачу у призначені одноразової грошової допомоги. Підставою для прийняття такого рішення було те, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення первинної інвалідності в 1982 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не проведено належного аналізу правомірності рішення відповідача та прийшов до висновків про відсутність підстав скасування рішення відповідача, не посилаючись на обставини, які були покладені в основу оскаржуваного рішення, чим порушив п. 1 ч. 1 ст. 246 КАС України та ч. 2 ст. 77 КАС України. Крім того, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції застосував постанову ЦК КПСС Ради Міністрів СРСР від 17.11.1983 року №59-27, яке не підлягає застосуванню та прийшов до висновків, які суперечать висновкам викладених у постановах Верховного Суду по справах № 1519/983/2012, № 296/9364/16-а, № 21-563а14, № 21-135а15.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 1980 року по 19 січня 1982 року проходив військову службу в Республіці Афганістан, військова частина пп НОМЕР_1 .

З 14 травня 1981 року по 19 січень 1982 року брав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.

Сторонами не заперечується факт встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності відповідно до довідок МСЕК від 14 червня 1982 року серія К-73 № 143932, від 17 вересня 1986 року серія КИЕ-Р-82 № 065818 та від 19 липня 2017 року серія АВ № 0654777.

Центральною військово-лікарською комісією 26 лютого 2018 року зроблено висновок про те, що захворювання, ОСОБА_1 так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26 лютого 2018 року № 531.

У зв`язку із встановленням ОСОБА_1 повторно ІІІ групи інвалідності, 25 березня 2018 року останній звернувся до військово комісаріату із заявою та доданими до неї документами для призначення йому одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, яка стала наслідком виконання позивачем обов`язків військової служби.

Пунктом №31 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних витрат від 11 грудня 2018 року № 122 громадянину ОСОБА_1 , якого 19 січня 1982 року звільнено зі строкової військової служби та 14 червня 1982 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК від 14 червня 1982 року серія К-73 № 143932), відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою для такої відмови слугувало те, що на час встановлення первинної інвалідності в 1982 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначені та виплаті йому одноразової грошової допомоги, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності порушеним, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності 14 червня 1982 року при проходженні первинного огляду військово-лікарської комісії, а Закон України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців був прийнятий 20 грудня 1991 року, тобто через 9 років після отримання позивачем інвалідності та який не містить посилання на те, що вказаний Закон розповсюджується на осіб, які отримали інвалідність до набрання чинності цим Законом; пунктом 2 Порядку № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Крім того, судом першої інстанції зазначає, що питання виплати одноразової грошової допомоги на час отримання позивачем ІІІ групи інвалідності (14.06.1982) було врегульовано постановою Центрального комітету КПСС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 року №59-27 О льготах военнослужащим, рабочим и служащим, находящимся в составе ограниченного контингента советских войск на территории Демократической Республики Афганистан, и их семьям.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до частини 9 ст. 163 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Системний аналіз наведених правових норм (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Судом першої інстанції встановлено, що днем встановлення інвалідності, у розмінні статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку № 975, є саме дата проходження первинного огляду МСЕК (1982 рік), під час якого встановлено інвалідність.
Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 07.02.2019 у справі № 127/12061/17, від 28.02.2018 у справі № 806/694/16, від 15.03.2018 у справі № 816/4195/15, від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, від 05.02.2019 у справі 820/4143/18.

В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядком № 975.

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. "Обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що відповідно до довідки МСЕК від 14.06.1982 року серія К-73 № 143932, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із проходженням первинного огляду, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки МСЕК від 17.09.1986 року серія КИЕ-Р-82 № 065818, ОСОБА_1 , при повторному огляді МСЕК, встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (стор. 13 том 1).

Згідно з довідкою МСЕК від 19.07.2017 року серія АВ № 0654777, при огляді (втретє) МСЕК, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (стор. 14 том 1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дата при повторному та третьому огляді МСЕК щодо встановлення інвалідності, не може вважатися днем встановлення інвалідності та бути підставою на отримання одноразової грошової допомоги.

Аналогічний правовий висновок наведений в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року по справі №520/3594/19, від 23 жовтня 2019 року по справі №825/1832/17, 19 липня 2019 року по справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 по справі № 825/694/17 та від 12 грудня 2018 року по справі № 825/874/17.

Суди першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин, дійшов правильного висновку про необхідність застосування норм права, які були чинними на час встановлення позивачу інвалідності.

Так, статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту другого Порядку № 975 (в редакції, чинній на час звернення із виплатою одноразової грошової допомоги), особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи.

Отже, третю групу інвалідності позивачу вперше було встановлено у 1986 році, а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок», який втратив чинність 25 березня 1992 року, що військовослужбовці, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту СРСР або при виконанні інших обов`язків військової служби користуються правом на державне пенсійне забезпечення за інвалідністю. Крім того, Указом Президії Верховної Ради СРСР «Про поліпшення пенсійного забезпечення військовослужбовців строкової служби та їх сімей» від 13 серпня 1984 року № 760-XI визначено надбавки до пенсії по інвалідності військовослужбовцям строкової служби, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті СРСР або при виконанні інших обов`язків військової служби.

Отже, позивач у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності набув право на отримання виплат відповідно до Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок».

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 15 квітня 2019 року по справі №820/3706/18, від 7 лютого 2019 року по справі №127/12061/17, від 9 листопада 2018 року по справі №759/5707/16-а, від 12 лютого 2019 року по справі № 816/1458/18, від 22 березня 2019 року по справі № 2340/2993/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 07 грудня 2018 року №122 виражене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду в Постановах: від 14 березня 2018 року № 1519/983/2012, від 20 березня 2018 по справі № 296/9364/16-а, колегія суддів зазначає, що в даному випадку такі висновки суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки вони були постановлені за інших обставин справи, зокрема встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на постанови Верховного Суду України Верховного Суду України у Постановах від 10 березня 2015 року по справі № 21-563а14 та від 21 квітня 2015 року по справі № 21-135а15, оскільки у даному випадку Верховний Суд України вирішував питання рівнозначності умов для виплати військовослужбовцям (не строкової військової служби) страхових сум, які були передбачені статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції до 1 січня 2007 року, та одноразової грошової допомоги, яка була запроваджена з 1 січня 2007 року, та сформульовано висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Тобто, в зазначеній справі фактичні обставини та законодавство, яке підлягало застосуванню, не є схожими.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Я.М. Собків