Справа № 520/10632/19
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2019 р. № 520/10632/19
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд :

- визнати протиправним рішення № 58 від 17.05.2019р. Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (на теперішній час Ізюмський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) головного управління пенсійного фонду України в Харківській області) щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до Закону України до ст. 59 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року;

- зобов`язати Ізюмський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.10.2017 року відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 17.05.2019 №58 щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на думку позивача, є протиправним, оскільки позивач вважає, що, з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(П)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), має право на перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серія НОМЕР_2 .

Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 позивач є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та інвалідів війни.

У відповідності до довідки МСЕК серії МСЕ № 015104 позивачу встановлено другу групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням військового обов`язку.

Згідно експертного висновку Харківської міжвідомчої експертної комісії на засіданні від 13.06.1991 року № 2361 встановлено, що захворювання позивача, яке спричинило інвалідність, пов`язано з дією на організм іонізуючих та інших шкідливих факторів при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 , у період з 04.05.1986 по 07.06.1986 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі Харківського батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС СРСР в/ч НОМЕР_4 , що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_5 , довідкою Управління Державної пожежної охорони від 12.04.2000 №16/3/1-105/604.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області як інвалід II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою від 23.09.2019 №741.

Рішенням Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 17.05.2019 №58 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(II)2019, у зв`язку з тим, що під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він мав статус військовозобов`язаного.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796).

Положення статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" стосуються військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною третьою статті 59 Закону №796 (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року) було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, у частині третій статті 59 Закону №796 (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року), було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Проте, у частині третій статті 59 Закону №796 (у редакції , чинній з 01 жовтня 2017 року), передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Таким чином, з 01.10.2017 розширено у межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Водночас, незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період, як визначення певної категорії серед всіх військовослужбовців, на яких розповсюджується норма статті 59 Закону № 796-ХІІ.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами виник спір щодо застосування вказаної норми права до осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як особи призвані на військові збори, не набуваючи статусу військовослужбовців.

Судовим розглядом встановлено, що позивач у період з 04.05.1986 по 07.06.1986 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_5 , довідкою Управління Державної пожежної охорони від 12.04.2000 №16/3/1-105/604.

Разом з тим, вирішуючи дану справу, суд звертає увагу на рішенням Конституційного Суду України №1-р(II)/2019 від 25.04.2019, згідно з яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України звернув увагу, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Згідно статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відтак, з 25.04.2019 р. у позивача виникло право на відповідний перерахунок його пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 17.05.2019 №58 щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 винесене всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправним та на підставі положень ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав позивача, в даному випадку, необхідно вийти за межі позовних вимог та його скасувати.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Ізюмський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.10.2017 року, суд зазначає, що право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 25.04.2019 р., тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №1-р(II)/2019 від 25.04.2019.

Крім того, як вбачається з програми "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" позивач вже звертався з позовом до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про зобов`язання провести з 01.10.2017 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, та вказане питання досліджено судом. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 по справі №820/2159/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про зобов`язання Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 01.10.2017 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", залишено без задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, вказані вимоги суд вважає передчасними та направленими на майбутнє, отже такими, що задоволенню не підлягають, оскільки в спірному рішенні не вирішувалось питання розміру пенсії, а лише вказано про відсутність підстав для проведення перерахунку.

За таких обставин, з огляду на висновки суду щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача буде достатнім зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 25.04.2019 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 58 від 17.05.2019р. Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перерахунок пенсії з 25.04.2019 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя с) Рубан В.В.