Справа № 520/9911/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 листопада 2019 р. № 520/9911/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника відповідача - Чорнодуб М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.09.2019 року №0005 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 17 липня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що позивачу стало відомо про прийняття відповідачем рішення від 25.09.2019 року №0005 про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Позивач вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте Головним управлінням ДМС України в Харківській області, є протиправним, незаконним та таким, що порушує його права, а отже просить його скасувати.

Ухвалою суду від 30.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, а також призначено розгляд справи.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує оскільки оскаржуване у даній справі рішення було прийнято у відповідності до норм діючого законодавства, у зв`язку з встановленням обставин надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей. З огляду на вказане представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 11.11.2019 року, не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Федеративної Республіки Нігерія.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач 28.05.2019 року звернувся до Головного управління ДМС України в Харківській області із заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка має дружину іммігрантку громадянку республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою перебуває в шлюбі з 23.05.2019 року.

При цьому, під час розгляду справи зі змісту наданих представником відповідача пояснень встановлено, що дружина позивача громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_4 , паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 12.08.2013 органом 001, терміном дії до 11.05.2023 року, надано дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданою Головним управлінням ДМС України в Харківській області 04.06.2015 року.

Відтак, позивач звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, дружина якого - іммігрант.

Судовим розглядом справи встановлено, що після здійснення всіх визначених імміграційним законодавством перевірок, враховуючи відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, передбачених ст.10 Закону України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року, з урахуванням пункту 6 частини 2 статті 4 вказаного Закону, посадовою особою відповідача складено висновок про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 від 17.07.2019 року, затверджений начальником ГУ ДМС України в Харківській області 17.07.2019 року, відповідно до висновків якого головний спеціаліст ГУ ДМС України в Харківській області вважав би дозволити громадянину Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , імміграцію в Україну.

Відтак, 17.07.2019 року відповідачем прийнято відносно громадянина Федеративної республіки Нігерія ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну від 17.07.2019 року №423570000 на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Однак, як повідомлено суду представником відповідача та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами 12.08.2019 року до Головного управління ДМС України в Харківській області надійшов лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 07.08.2019 року №8.1-3123/8.1.1-19 стосовно наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слугувало підставою для проведення перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Судовим розглядом справи встановлено, що у зв`язку з отриманням листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 07.08.2019 року №8.1-3123/8.1.1-19 та з урахуванням вимог пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, головним спеціалістом ГУ ДМС України в Харківській області Фоміною О .О. розглянуто матеріали справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами чого складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , який затверджено т.в.о. начальника ГУ ДМС в Харківській області 25.09.2019 року.

Зі змісту висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 вбачається , що громадянин Нігерії ОСОБА_1 законність свого перебування на території України підтвердив посвідкою на тимчасове проживання в Україні № 800021421 від 14.11.2018, терміном дії до 31.10.2019 року. При цьому, вказано, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана відділом реєстрації місця проживання в Основ`янському районі міста Харкова від 24.01.2019 установлено, що іноземець на підставі вказаної посвідки на тимчасове проживання зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.01.2019 року. Як зазначено у висновку, вказані обставини свідчать про те, що на момент проходження процедури отримання дозволу на імміграцію з 28.05.2019 року до 17.07.2019 року місцем проживання іноземця була адреса АДРЕСА_1 . Однак, під власний підпис іноземцем у заяві про надання дозволу на імміграцію зазначено адресу місця проживання АДРЕСА_2 . При цьому долучено копії документів на право власності на вказану квартиру, де за дорученням громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозволена реєстрація місця проживання громадянина Нігерії. Вказані обставини, на думку посадової особи відповідача, свідчать про те, що для отримання дозволу на імміграцію іноземцем було повідомлено про себе завідомо неправдиві відомості. Відтак, відповідно до висновку головний спеціаліст ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_9 вважала б скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 17.07.2019 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що попередньо проект висновку було узгоджено із Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України, про що свідчить лист від 28.08.2019 року №8.1-3487/8.1.1-19 «Про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію».

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідачем 18.09.2019 року було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 17 липня 2019 року.

Зазначене рішення було отримано позивачем 18.09.2019 року.

Водночас, під час судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем прийнято рішення від 25.09.2019 року №0005 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 17 липня 2019 року, а попередньо надане позивачу є помилковим.

Позивач, вважаючи зазначене рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Водночас, суд зазначає, що положеннями ст. 12 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Водночас, суд зазначає, що положеннями п. 14-17 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції ДМС, територіальні органи у місячний термін аналізують отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію і надсилають до ДМС разом з матеріалами справи дані про результати розгляду.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

ДМС перевіряє у місячний термін правильність оформлення документів, що надійшли від зазначених у пунктах 13 і 15 цього Порядку органів, вивчає відповідність наведених підстав, визначених статтею 4 Закону України "Про імміграцію", з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" у разі потреби, надсилає запит до МВС, органів Національної поліції, СБУ та Робочого апарату Укрбюро Інтерполу. Запит до Держприкордонслужби надсилається тільки стосовно тих осіб, клопотання яких надійшли через МЗС.

Отже, наведені вище вимоги Закону України "Про імміграцію" і положення Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, обов`язок проведення всебічної перевірки.

Під час розгляду справи встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачу було надано на підставі п.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

В той же час, як встановлено судом, підставою для його скасування відповідачем визначено п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», а саме видання дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей.

Як встановлено судом, зазначеними неправдивими відомостями, на думку відповідача, є відомості про реєстрацію місця проживання позивача.

Так судом встановлено, що зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана відділом реєстрації місця проживання в Основ`янському районі міста Харкова від 24.01.2019 вбачається, що іноземець на підставі вказаної посвідки на тимчасове проживання зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.01.2019 року.

Водночас, матеріали справи свідчать, що при зверненні до відповідача позивачем було вказано, що адресу місця проживання АДРЕСА_2 , із одночасним долученням копій документів на право власності на вказану квартиру.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до приписів ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Реєстрація та продовження реєстрації тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства здійснюється відповідно до законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Суд зазначає, що положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не містять особливих правил реєстрації місця проживання іноземців, а відтак, за загальним правилом підлягають застосуванню норми закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Під час розгляду справи судом зі змісту наданих представником позивача пояснень та наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що на момент подання заяви на отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак вже переїхав на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що останній вже мав підтверджуючі документи, а саме: документ на право власності на квартиру та заява власника, ОСОБА_8 , про дозвіл на реєстрацію в місці фактичного проживання

Водночас, судом встановлено, що при поданні до відповідача заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну 28.05.2019 року позивачем було вказано в графі місце проживання в Україні адресу АДРЕСА_2 , тобто після отримання від власника квартири згоди на реєстрацію постійного місця проживання, але до спливу встановленого законодавством строку, передбаченого для реєстрації нового місця проживання особи.

При цьому, суд зазначає, що позивач при зверненні до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну надавав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , яка видана 14.11.2018 органом 6301 строком дії до 31.10.2019 року, відповідно до якої він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що було також зазначено і у висновку про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 від 17.07.2019 року. Також у зазначеному висновку посадовою особою відповідача вказано, що громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 має намір зареєструвати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, враховуючи обставини справи, суд зазначає, що позивачем було повідомлено відповідачу при зверненні із заявою про надання дозволу на імміграцію і адресу реєстрації, і адресу місця проживання станом на день звернення із такою заявою, що як свідчать наявні в матеріалах справи докази було враховано при наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Отже, під час розгляду справи до суду не надано доказів того, що дозвіл на імміграцію позивачу було видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, як передбачено приписами п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.09.2019 року №0005 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 17 липня 2019 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями частин1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, б. 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.09.2019 року №0005 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 17 липня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) сплачену суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, б. 24, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 37764460).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.