Справа № 160/7186/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

11 листопада 2019 року Справа № 160/7186/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Між ОСОБА_1 та «Zhengzhou Great Amusement Rides Co., Ltd.» (Китай) був укладений зовнішньо - економічний контракт №GR-19020118 від 01.02.2019 р.
Відповідно до умов зазначеного вище контракту №GR-19020118 від 01.02.2019 р., ОСОБА_1 купує товар у «Zhengzhou Great Amusement Rides Co., Ltd» (Китай).
Відповідно до умов Контракту, загальна вартість товару становить 5400$ час виготовлення товару - 25 робочих днів після отримання авансового платежу від покупця, термін оплати: 70% авансового платежу (5000$). Поставка товару здійснюється на комерційних умовах поставки CIF Одеса.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт-Днепр» та позивачем був укладений договір доручення №0284 від 02.05.2019 р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт-Днепр» брало на себе зобов`язання по заповненню митної декларації та здійснення інших дій по митному оформленню та митному контролю товарів та транспортних засобів, які декларуються.
17.05.2019 р. інспектором митниці було складено та направлено декларанту перше повідомлення із вимогою надати переклади, а саме: контракту від 01.02.2019 №GR-19020118, інвойсу від 28.03.2019 р. №19032816 та техпаспорта - українською мовою. Запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості.
Позивач зазначає, що на зазначену вище вимогу митного органу, було надано всі вищезазначені переклади.
20.05.2019 р. інспектором було складено та направлено декларанту друге повідомлення із зазначенням сумнівів митного органу щодо заявленої вартості товарів декларантом, зазначивши такі причини, а саме: 1. надані до митного оформлення переклади документів не відповідають вимогам п.2.5 наказу 631; 2. у порушення вимог п. 2 ст. 53 МК України документи, що містять відомості про вартість страхування до митного контролю не надано. Відомості щодо включення вартості страхування на заявлених умовах CIF до ціни товару відсутні в наданих до митного оформлення документах; 3. відомості щодо оплати залишку грошових коштів за контрактом чи умов їх сплати відсутні в наданих до митного оформлення документах в наданих до митного оформлення документах відсутні банківські реквізити продавця, з урахуванням яких здійснюється оплата за товар. Swift - повідомлення від 07.02.2019 р. у графі призначення платежу містить посилання на виключно на опис товару. З урахуванням зазначеного унеможливлено ідентифікацію перерахування коштів за вказаним swift - повідомленням від 07.02.2019 р. з заявленим до митного оформлення контрактом та інвойсом; 4. відповідно до п.5 контракту від 01.02.2019 № GR-19020118, продавець надає покупцю в т.ч. пакувальний лист. Вказаний документ до митного контролю не надано.
На зазначене повідомлення було надано відповідь у якій були додатково надані наявні документи.
20.05.2019 Р. інспектором було складено та направлено декларанту третє повідомлення в якому зазначено, далі мовою оригіналу: «у складі електронного повідомлення декларанта від 20.05.2019 р. до митниці надіслано переклади інвойсу, контракту, лист продавця від 17.05.2019 р. щодо надання страхового випадку. Інших документів не надано».
Позивач зазначає, що у встановлені строки останнім була надана відповідь на третє повідомлення митниці, у якій зазначалося, що решту документів у 10-ти денний строк надати немає можливості, й прохання про прийняття рішення про митну вартість на підставі вже наданих документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року провадження у справі №160/7186/19 було відкрито, та призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
Позивач через декларанта 13.05.2019 р. звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС та подав електронну митну декларацію №UA110180/2019/407544 з метою здійснення митного оформлення одинадцяти товарів.
При здійсненні огляду задекларованих товарів було встановлено, що у контейнері автомобілю р/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 окрім задекларованих товарів знаходились також інші товари.
Декларантом позивача 17.05.2019 р. повторно подано МД №UA110180/2019/408166, згідно з якою задекларував одинадцять товарів, у тому числі: «плавучі засоби для дозвілля, на який встановлюється забортний двигун розміром 249х249х85см: прогулянковий човен-барбекю новий, 2019 р.в., з вмонтованою помпою - 6шт. Марка «leisure boat», модель: YH-2500 у розібраному стані-6шт., ідентифікаційний номер відсутній, кількість кают-0, кількість туалетних кімнат -0, загальна кількість місць-6, довжина 2,49м. Категорія за ЄС - D Матеріал: використовувався спеціальний інженерний пластик LLDPE, в комплекті парасолька, стіл, седіння, поручні, огородження, не містить у своєму складі передавачі та приймачі. Система керування: ручка повороту забортним електродвигуном. Використовується як розважальний човен у закритих водоймищах» (далі - Товар №1).
Даний товар поставлявся на підставі зовнішньоекономічного контракту від 01.02.2019 р. № GR-19020118, укладеного між позивачем та компанією «Zhengzhou Great Amusement Rides Co.LTD», на комерційних умовах поставки CIF Одеса.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 815,15 дол.США/шт.., 5106,90 дол.США за 6 шт., що за курсом на день подання МД відповідає 134 530,62 грн.
Представник відповідача зазначає, що ч. 2 ст.53 МК України, визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товару.
Відповідно до контракту від 01.02.2019 № GR-19020118 , укладеного з компанією «Zhengzhou Great Amusement Rides Co.LTD», поставка товару «човен задоволення» здійснюється на комерційних умовах поставки CIF Одесса.
Відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 01.02.2019 р. № GR-19020118, загальна вартість контракту складає 7200 дол. США, яка включає ціну 6 одиниць товару на умовах FOB 5400 дол. США та вартість морського фрахту до порту Одеса - 1800 дол. США. 5400+1800 = 7200, тобто заявлена митна вартість не включає вартість страхування. Отже, відомості щодо включення вартості страхування на заявлених умовах CІF до ціни товару відсутні в наданих до митного оформлення документах.
Відповідно до п.2 контракту від 01.02.2019 р. № GR-19020118, оплата здійснюється у вигляді передоплати 70% у розмірі 5000 дол. США. До митного оформлення надано платіжне swift -повідомлення від 07.02.2019 р. на суму 5000 дол. США. Swift -повідомлення від 07.02.2019 р. у графі призначення платежу містить посилання виключно на опис товару, посилання на контракт та рахунок - проформу відсутнє. До цього ж, рахунок-проформа містить інформацію про загальну вартість 5830 дол. США, з яких вартість 6 човнів складає 5106,90 дол. США, що не кореспондується з числовими значеннями, які містяться в контракті, в рахунку-інвойсі та Swift - повідомлені. Отже, зазначені обставини унеможливили ідентифікацію перерахування коштів за вказаним swift -повідомленням від 07.02.2019 р. з заявленим до митного оформлення контрактом, рахунком-проформою та рахунком-інвойсом.
Відомості щодо оплати залишку грошових коштів за контрактом чи умов їх сплати відсутні в наданих до митного оформлення документах. Крім того, в наданих до митного оформлення документах відсутні банківські реквізити продавця, з урахуванням яких здійснюється оплата за товар.
Відповідно до гр.31 МД від 17.05.2019 №UA110180/2019/408166 та електронного інвойсу у якості виробника оцінюваного товару заявлена компанія Zhengzhou Great Amusement Rides Co., Ltd.
Однак, наданий до митного контролю техпаспорт містить відомості про те, що товар досліджено та розроблено самостійно іншою компанією Jiangxi Yuhao Science Technology Co., що свідчить про посередницький характер угоди.
Повідомленням від 20.05.2019 №20/05-2 декларант заявив про те, що надані всі наявні документи, решту документів надати у 10 денний термін немає можливості та просив прийняти рішення про митну вартість товару на підставі наданих документів.
Отже, за основу для коригування Відповідачем, відповідно до статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, взято «дійсну вартість», тобто ціну товару, за якою такий товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції,
Таким чином, Відповідач діяв у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством.
На підставі вищезазначеного, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 20.05.2019 р. №UA110000/2019/400040/2 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованим, про що свідчать дані гр. 33 цього рішення.
На підставі викладеного вище, представник відповідача зазначає, що декларантом позивача за МД від 23.05.2019 р. №UA110180/2019/408538 задекларовано митну вартість товару згідно з рішенням про коригування митної вартості від 20.05.2019 №UA110000/2019/400040/2 та оформлено під гарантійні зобов`язання, що надавало позивачу право надати додаткові документи до 11.08.2019 р.
Однак, позивач не скористався правом надати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів у відповідності до положень до ч.8 ст.55 МК України.
Відтак, відповідач вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови законними та обґрунтованими, прийнятими у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам діючим законодавством.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти та подати для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені суми податку на додану вартість та ввізного мита в сумі 204 487, 25грн., представник відповідача зазначає наступне.
П. 43.3 ст.43 ПК України визначено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення.
Згідно з ч. 3 ст.301 МК України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з розділом ІІІ Порядку №643, передбачений порядок звернення платника податків до митного органу для повернення платежів помилково та/або надмірно сплачених до бюджету та перелік документів, що додаються до заяви про повернення митних та інших платежів, в т.ч. документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених до бюджету митних та інших платежів. Порядком передбачена процедура перевірки всіх обставин, в т.ч. розміру суми платежів, які підлягають поверненню, наявності у заявника податкового боргу, тощо.
Оскільки позивач не звертався до Дніпропетровської митниці ДФС, відповідно до вимог зазначеного Порядку №643, із заявою про повернення коштів з Державного бюджету, позовна вимога про повернення надмірно сплачених коштів є передчасною.
На підставі викладеного вище, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та перераховує такі кошти на рахунок стягувача.
Позивач просить зобов`язати відповідача прийняти і подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення з Державного бюджету України на його користь надмірно сплачених податку на додану вартість та ввізного мита у розмірі 204 487,25 грн.
Представник третьої особи зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України, передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У п. 4 ч.5 даної статті вказано, що в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку.
Суд зазначає, що 16.10.2019 р., шляхом електронного зв`язку, на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду повноважним представником позивача було подано відповідь на відзив від 16.10.2019 р. вх.№6946/19-ел, в тексті якого зазначено наступне.
На зазначене вище, представник позивача зазначає, що з сайту https:bbq-boat.net взагалі не вбачається ціни за вказаний товар, оскільки містить лише технічні характеристики, що підтверджується й наданим відповідачем скріншотом, те ж саме стосується й наступного посилання -www.greatrides.сп, оскільки даний сайт не містить ціни за товар, а містить лише показники параметрів човнів та їх світлини.
З приводу доданих відповідачем скріншотів з сайту alibaba.com представник позивача зазначає, що, по-перше з них неможливо встановити за яку саме кількість товару вказана ця ціна, по-друге - цей сайт не є сайтом виробника, і є очевидним, що ціна на ньому може відрізнятися в сторону її збільшення.
На зазначеному сайті ціна за 4 шт. відповідного товару встановлена на рівні 5 200,00 S (дол. США). Відтак, одиниця товару аж ніяк не може становити 4900 дол. США, як про це стверджує відповідач.
На підставі викладеного вище, представник позивача зазначає, що стверджувати, про те, що ціни нижчої ніж 4900 дол. США, аж ніяк не можна, а враховуючи те, що позивач придбавав відповідний товар не на сайті, а шляхом укладення прямого контракту з виробником, заявлена декларантом ціна є цілком обґрунтованою.
Позивач вважає також хибною позицію відповідача в частині того, що «впевнитись в правильності митної вартості можливо лише шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією - рівнем митної вартості ідентичних або подібних», та зазначає, що не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, наявність «інформації про аналогічні товари», оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору, повторно наголошуючи, що позивач - ОСОБА_1 є покупцем товару на підставі укладеного зовнішньо - економічного контракту №GR-19020118 від 01.02.2019 р.
Щодо зазначень відповідача про ненадання декларантом страхових документів, що містять відомості про страхування, представник позивача зазначає наступне.
В ході надання додаткових документів під час митного оформлення товару, представником декларанта був наданий лист від виробника - Zhengzhou Great Amusement Rides CO . Ltd датований 17.05.2019 року. Зміст листа полягає у тому, що відповідно до чинного законодавства та умов контракту, страховий поліс надається виключно у випадку настання страхової події. Лист містить відбиток штампу та підпис.
Представник відповідача у поданому відзиві також зазначав, що загальна вартість 6 човнів у проформі інвойсі не кореспондується з числовими значеннями, які містяться у контракті, рахунку - інвойсі та свіфт-повідомленні, а відтак, це унеможливлює ідентифікацію перерахування коштів за вказаним свіфт-повідомленням від 07.02.2019.
Представник позивача зазначає, що вищенаведене не відповідає реальним обставинам справи, оскільки сума, яку має на увазі представник відповідача, це та, яка вказана у рахунку - проформі №2 від 14.05.2019 року - 5830 USD. Дана сума складається з вартості 6 човнів, а також інших товарів, які не були предметом декларування й розмитнювались окремо.
Відтак, всі надані декларантом документи підтверджують вартість товару саме на рівні 5106,90 USD.
При цьому, повноважний представник позивача зазначає, що неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, яка підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
30.10.2019 р. повноважним представником позивача було надано на адресу суду також додаткові пояснення по справі, в тексті яких зазначено наступне.
Так, у графі 31 Рішення про коригування митної вартості від 20.05.2019 р., яке є предметом оскарження у даній справі, зазначено: "Код МВВ митного органу - 6",
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування відображені в ст. 57 МК України.
Митним органом було визначено митну вартість товарів за шостим - «резервним» методом.
Правилами визначено, що графою 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
В графі «33» Рішення про коригування митної вартості, зазначено: «за технічних причин гр.ЗЗ рішення про коригування направляється окремим електронним повідомленням.».
Отже, в своєму повідомленні відповідач прямо посилається на інформацію з мережі Інтернет щодо продажу ідентичних товарів на внутрішньому ринку країни - експортера.
Відповідачем було застосовано шостий (резервний) метод визначення митної вартості всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.64 МК України, чим порушено необхідний баланс між приватним інтересом особи з одного боку та інтересом держави з іншого.
Окрім цього, відповідачем не надано жодних доказів у підтвердження проведення реальних консультацій з декларантом на підставі ч.4 ст.57 МК України.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи ,відмінні від тих, що зазначені в ст.53 МК України.
При цьому зазначено, що Дніпропетровською митницею ДФС було визначено митну вартість імпортних товарів на підставі; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; довільної чи фіктивної вартості, що заборонено ч.3 ст.64 МК України та ч.2 ст.159 КАС України.
В судове засідання, призначене на 11.11.2019 р., з`явився представник позивача.
Відповідач до зали судового засідання свого представника не направив, при цьому надіслав, шляхом електронного зв`язку, на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши в тексті вказаного клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача у разі неможливості її відкладення.
Третя особа до зали судового засідання свого представника не направила, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні, причини неявки невідомі.
Так, судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник позивача не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Суд зазначає, що у зв`язку з неявкою в судове засідання як представника відповідача, так і представника третьої особи думка останніх щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи суду невідома.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 11.11.2019 р.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
01.02.2019 р. між ОСОБА_1 та «Zhengzhou Great Amusement Rides Co., Ltd.» (Китай) був укладений зовнішньо - економічний контракт №GR-19020118 від 01.02.2019 р.
Відповідно до умов зазначеного вище контракту №GR-19020118 від 01.02.2019 р., ОСОБА_1 купує товар у «Zhengzhou Great Amusement Rides Co., Ltd» (Китай).
Відповідно до умов контракту №GR-19020118 від 01.02.2019 р., загальна вартість товару становить 5400$ час виготовлення товару - 25 робочих днів після отримання авансового платежу від покупця, термін оплати: 70% авансового платежу (5000$). Поставка товару здійснювалась на комерційних умовах поставки CIF Одеса.
Судом також встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт-Днепр» та позивачем був укладений договір доручення №0284 від 02.05.2019 р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт-Днепр» брало на себе зобов`язання по заповненню митної декларації та здійснення інших дій по митному оформленню та митному контролю товарів та транспортних засобів, які декларуються.
В матеріалах справи містяться відомості, що 17.05.2019 р. інспектором Дніпропетровської митниці ДФС було складено та направлено декларанту перше повідомлення із вимогою надати переклади, а саме: контракту від 01.02.2019 р. №GR-19020118, інвойсу від 28.03.2019 р. №19032816 та техпаспорта - українською мовою. Запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості.
20.05.2019 р. Дніпропетровською митницею ДФС було складено та направлено декларанту друге повідомлення із зазначенням сумнівів митного органу щодо заявленої вартості товарів декларантом, зазначивши такі причини, а саме: 1. надані до митного оформлення переклади документів не відповідають вимогам п.2.5 наказу 631; 2. у порушення вимог п. 2 ст. 53 МК України документи, що містять відомості про вартість страхування до митного контролю не надано. Відомості щодо включення вартості страхування на заявлених умовах CIF до ціни товару відсутні в наданих до митного оформлення документах; 3. відомості щодо оплати залишку грошових коштів за контрактом чи умов їх сплати відсутні в наданих до митного оформлення документах в наданих до митного оформлення документах відсутні банківські реквізити продавця, з урахуванням яких здійснюється оплата за товар. Swift - повідомлення від 07.02.2019 р. у графі призначення платежу містить посилання на виключно на опис товару. З урахуванням зазначеного унеможливлено ідентифікацію перерахування коштів за вказаним swift - повідомленням від 07.02.2019 р. з заявленим до митного оформлення контрактом та інвойсом; 4. відповідно до п.5 контракту від 01.02.2019 № GR-19020118, продавець надає покупцю в т.ч. пакувальний лист. Вказаний документ до митного контролю не надано.
20.05.2019 р. Дніпропетровською митницею ДФС було складено та направлено декларанту третє повідомлення в якому зазначено, далі мовою оригіналу: «у складі електронного повідомлення декларанта від 20.05.2019 р. до митниці надіслано переклади інвойсу, контракту, лист продавця від 17.05.2019 р. щодо надання страхового випадку. Інших документів не надано».
Позивач була надана відповідь на третє повідомлення Дніпропетровської митниці ДФС, у якій зазначалося, що решту документів у 10-ти денний строк надати немає можливості, й прохання про прийняття рішення про митну вартість на підставі вже наданих документів.
Правовідносини сторін, пов`язані із справлянням митних платежів, встановлення порядку і умов переміщення товарів через митний кордон України, їх митним оформленням і митним контролем, застосуванням механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; веденням митної статистики; обміном митної інформації; веденням Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності; здійсненням відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України; запобігання та протидією контрабанді; боротьбою з порушеннями митних правил; організацією і забезпеченням діяльності органів доходів і зборів та іншими заходами, спрямованими на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу та регулюються нормами Конституції України, Митного кодексу України; Податкового кодексу України, тощо.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності ( статті 17 та додаток Ш, параграф 6 Угоди).
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок -проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до положень ч.6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або за відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 5 ст. 382 ГК України, права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.
За загальним правилом, передбаченим нормами ст.692 Цивільного Кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного Кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Таким чином, у заявці містяться узгоджена сторонами інформація необхідна для морського перевезення товару в Україну. Ця інформація узгоджується з іншими наданими до митного оформлення документами. Вартість перевезення підтверджується такими документами, як: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № GR-19020118 від 01.02.19 року; сертифікат про походження товару №0380 від 28.03.2019 р.; інвойс; пакувальний лист від 28.03.2019 р.
За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. ч. 2-8 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Як вже було зазначено судом, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронною митною декларацією, встановив, що в наданих позивачем документах є розбіжності: в інвойсі поставка товару здійснюється на умовах поставки CIF-Одеса, а відповідно до п.3.8. договору поставки не вказано, що витрати на транспортування та страхування включені до вартості товару. За умовами поставки витрати на транспортування та страхування повинні бути включені до вартості товару.
Зауваження, що викладені відповідачем у Рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
Відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС CIF (Cost, Insurance, Freight - Вартість, страхування і фрахт) продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, а продажна ціна включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страхування для морських перевезень. Продавець для умов CIF повинен отримати страховий поліс, який допускає передачу для покриття ризиків, повязаних з доставкою вантажу, страховим компаніям. Тобто за умовами терміна CIF на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Продавець за умовами CIF повинен отримати страховий поліс, який повинен покривати CIF-ціну плюс 10 %, і по можливості, бути у валюті контракту. Згідно з п. 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на страхування товарів.
Таким чином, відповідно до умов зовнішньо-економічного контракту №GR-19020118 від 01.02.2019 р. та за змістом наявних у справі товаросупровідних документамів, всі витрати (транспортування, страхування товару тощо) вже були включені продавцем в ціну товару, відображену у документах, наданих митному органу для митного оформлення. Тому надання додаткових документів, як і необхідність окремого відображення в них вартості витрат зі страхування, митним законодавством не передбачається.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав до суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Суд також звертає увагу, що приписами ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
На підставі аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст. ст. 179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Приймаючи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. За таких обставин, рішення про коригування митної вартості товарів від №UA110000/2019/400040/2 від 20.05.2019 р. - є протиправним та підлягає скасуванню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Дніпропетровської митниці ДФС прийняти і подати для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми податку на додану вартість та ввізного мита в сумі 204 487,25 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.49 та п.1 ч.1 ст.50 МК України, митна вартість товару використовується для митних цілей, зокрема для нарахування митних платежів.
Відтак, сума коштів, яку позивач просить повернути є нарахованими та сплаченими митними платежами на різницю між заявленою митною вартістю товару та визначеною згідно з оскаржуваним рішенням.
Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
Відповідно до п. 43.3 ст.43 ПК України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення.
Відповідно до ч. 3 ст.301 МК України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до розділу ІІІ Порядку №643, передбачено порядок звернення платника податків до митного органу для повернення платежів помилково та/або надмірно сплачених до бюджету та перелік документів, що додаються до заяви про повернення митних та інших платежів, в т.ч. документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених до бюджету митних та інших платежів. Порядком передбачена процедура перевірки всіх обставин, в т.ч. розміру суми платежів, які підлягають поверненню, наявності у заявника податкового боргу, тощо.
Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства України, та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи суд зазначає, що будь-яких доказів, у відповідності до норм ст. ст. 73-78 КАС України, щодо подання позивачем відповідної заяви про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми податку на додану вартість та ввізного мита в сумі 204 487,25 грн. до Дніпропетровської митниці ДФС матеріали справи не містять.
Відтак позовна вимога щодо зобов`язання Дніпропетровської митниці ДФС прийняти і подати для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми податку на додану вартість та ввізного мита в сумі 204 487,25 грн. є передчасною, оскільки першочергово повинно бути подано до Дніпропетровської митниці ДФС відповідну заяву у відповідності до Порядку №643, а відтак такою, що задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/400040/2 від 20.05.2019 р.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова Є.О. Жукова Ю.А. Чорноморець