Справа № 814/900/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/900/18
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі за позовом Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про застосування заходу реагування у вигляді заборони експлуатації об`єкта, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Миколаївській області (далі - ГУ ДСНС) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в якому просило суд застосувати заходи реагування у вигляді заборони експлуатації (роботи) об`єктів, будівель та споруд, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 , до повного усунення вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та у сфері цивільного захисту, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

В обґрунтування позовних вимог ГУ ДСНС зазначило, що встановлені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які зазначені в акті перевірки від 19.03.2018 року № 17, створюють реальну загрозу життю і здоров`ю людей, які працюють, перебувають на об`єкті, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі. Крім того, застосування заходів реагування у вигляді заборони експлуатації (роботи) об`єктів, будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1 направлені на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року - в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду від 20.08.2019 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначив, що під час проведення перевірки було виявлено ряд порушень правил техногенної і пожежної безпеки, які створюють загрозу людям та які відповідачем не було усунуто.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про несуттєвість порушень, які залишились до усунення у відповідача. При цьому, з огляду на їх зміст, ступінь важкості, можливість усунення в розумні строки, враховуючи вчинення відповідачем дій, спрямованих па їх виправлення, застосування до відповідача такого заходу реагування як зупинення та заборони експлуатації будівлі, не може вважатись виправданим.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що Наказом позивача від 19.12.2017 р. № 631 відповідача внесено до плану проведення перевірок додержання (виконання) законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки (а. с. 14-15). Перевірку заплановано з 13.03.2018 р. тривалістю 5 днів.

У березні 2018 р. посадовими особами Центрального районного відділу м. Миколаєва ГУ ДСНС у Миколаївській області проведено планову перевірку щодо додержання відповідачем вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки по АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт від 19.03.2018 р. № 17, в якому зафіксовано 25 порушень, виявлених під час перевірки (а. с. 17-22). Частина виявлених порушень створює реальну загрозу життю та здоров`ю людей, а саме: п.п. 5, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 Акту перевірки.

Дії Центрального районного відділу м. Миколаєва ГУ ДСНС у Миколаївській області щодо проведення планової перевірки, а також законність припису від 19.03.2018 р. № А/17 були предметом розгляду в справі № 1440/2271/18.

У рішенні від 17.01.2019 р. по справі № 1440/2271/18 (а. с. 129-131), яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 р. (а. с. 145-147), суд встановив правомірність дій контролюючого органу під час проведення перевірки відповідача.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що настання реальної загрози життю та здоров`ю людей слід пов`язувати з обставинами, які можуть призвести до займання, розповсюдження вогню, виникнення аварій (катастроф) та з впливом небезпечних факторів, які породжують вказані явища. Суд дійшов висновку, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, не навів переконливих доводів та не надав доказів на підтвердження необхідності застосування крайнього заходу реагування у вигляді заборони експлуатації (роботи) об`єктів, будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1, та дотримуючись принципу справедливого балансу між вимогами позивача та правом відповідача на використання власного приміщення. Крім того, суд виходив з того, що відповідачем уже частково усунуто виявлені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які були зазначені в акті перевірки від 19.03.2018 року №17, та здійснюються і подальші заходи щодо усунення порушень законодавства у сфері пожежної безпеки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Абзац перший частини 5 статті 4 Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності": виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Частина 7 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності": на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Частина 2 статті 12 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності": у разі застосування санкцій за порушення вимог законодавства, зокрема, якщо законом передбачаються мінімальні та максимальні розміри санкцій, враховується принцип пропорційності порушення і покарання. Санкція, що застосовується до суб`єкта господарювання при першому порушенні, не може бути вищою за мінімальну санкцію, передбачену відповідним законом.

Пункти 29, 33 та 43 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України: об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, який згідно із законом вважається таким, на якому є реальна загроза виникнення аварії та/або надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру; пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю; техногенна безпека - відсутність ризику виникнення аварій та/або катастроф на потенційно небезпечних об`єктах, а також у суб`єктів господарювання, що можуть створити реальну загрозу їх виникнення. Техногенна безпека характеризує стан захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного характеру. Забезпечення техногенної безпеки є особливою (специфічною) функцією захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій.

Пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 7 Кодексу цивільного захисту України: цивільний захист здійснюється за такими основними принципами: гарантування та забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності; пріоритетності завдань, спрямованих на рятування життя та збереження здоров`я громадян; максимально можливого, економічно обґрунтованого зменшення ризику виникнення надзвичайних ситуацій.

Пункт 21 частини 1 статті 20 Кодексу цивільного захисту України: до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить: забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

Пункт 12 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України: до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Частини 1 та 2 статті 68 Кодексу цивільного захисту України: посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Стаття 70 Кодексу цивільного захисту України: підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Пункт 4 розділу І Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014р. № 1417, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697: пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж.

Аналіз ст. 70 Кодексу цивільного захисту України дає підстави для висновку, що застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг можливе лише за рішенням адміністративного суду, прийнятим за зверненням центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки. Такі заходи можуть бути застосовані на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Захід реагування у вигляді повного зупинення будівництва (робіт) є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Зі змісту апеляційної скарги випливає, що скаржник вказує на не усунення відповідачем виявлених порушень законодавства, а недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що позивач, звертаючись із даним позовом з урахуванням принципу співмірності, не обґрунтував чи можливе застосування інших заходів реагування окрім заборони експлуатації (роботи) об`єктів, будівель та споруд, розташованих за адресою : АДРЕСА_1, а якщо неможливо - то чому.

Крім того Законом України №877 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не визначено порушення, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а тому в кожному окремому випадку суб`єкт владних повноважень має визначати чи створюють виявлені порушення дійсну реальну загрозу життю та здоров`ю людей у взаємозв`язку із встановленими обставинами, що мають значення для вирішення даного питання.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги заявлено щодо заборони експлуатації (роботи) об`єктів, будівель та споруд, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 , що передбачає обмеження конституційного права громадян, передбаченого ст. 41 Конституції України.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідачем частково усунуто виявлені позивачем порушення вимог законодавства, що свідчить про відсутність підстав для застосування крайнього заходу реагування у вигляді заборони експлуатації (роботи) об`єктів, будівель та споруд, виходячи з вимог принципу співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, до позову включено лише ті порушення, які створюють загрозу людям, а саме: п. 5, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 акту перевірки.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що жодне з виявлених порушень до теперішнього часу відповідачем не усунуто, оскільки судом першої інстанції встановлено факти часткового усунення порушень, які створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей, а саме: п.п.5, 7, 10, 12, 13, 15, 16, 17, 19, на підтвердження чого ФОП ОСОБА_2 надано відповідні письмові докази ( план евакуації при пожежі, посвідченнями про функціональне навчання у сфері цивільного захисту завгоспа ОСОБА_3 , технічний звіт лабораторного випробовування електрообладнання, договори на технічне обслуговування комплексу об`єктової системи передачі сповіщень та здійснення цілодобового спостереження за протипожежним станом приміщень, на технічне обслуговування кран - комплектів, акти надання послуг у сфері техногенної та пожежної безпеки (а. с. 47-73).

По п 8 Акту виявлених порушень колегія суддів погоджується з позицією відповідача щодо відсутності необхідності встановлення протипожежних дверей ІІ типу, оскільки будівля не має складських приміщень у торговій залі.

По п. 14 Акту відповідач правомірно зазначив, що ДБН В.2.5-56:2014, які набрали чинності 01.07.2015 р., поширюють свою дію на нове будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт об`єктів. Приміщення відповідача таким не є.

Факт невиконання вимог п. 18, 20 Акту відповідач не оспорював.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що на момент розгляду справи, відповідач не укомплектував приміщення будівлі первинними засобами пожежогасіння та не забезпечив пожежний щит комплектом з пожежогасіння.

З урахуванням того, що відповідачем більшість порушень усунуто, а невиконаними залишаються лише два з них, дотримуючись принципу справедливого балансу між вимогами позивача та правом відповідача на використання власного приміщення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В даному випадку, очевидним є те, що прийняттям рішення про зупинення та заборону експлуатації приміщень відповідача відбудеться втручання Держави в право ФОП на мирне володіння нерухомим майном, тому при прийнятті такого рішення, суд має співставити допустимість та правомірність такого втручання з критеріями встановленими статтею І Першого протоколу до Конвенції.

Однак, щодо конкретної ситуації важливе значення мають напрацьовані в практиці Європейського суду з прав людини три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті І Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності суспільний інтерес; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини оцінка додержання статті І Першого протоколу спирається також на справедливу рівновагу (баланс) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, й інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення в справі Спорронг і Льоннрот протни Швеції).

Тобто порушення статті І Першого протоколу становить не саме по собі ущемлення прав особи, а наявний істотний дисбаланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи па мирне володіння своїм майном (рішення від 23 січня 2014 року в справі East/West Alliance Limited проти України).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі за позовом Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про застосування заходу реагування у вигляді заборони експлуатації об`єкта - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 21.11.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.