Справа № 200/8823/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. Справа№200/8823/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., при секретарі судового засідання Лисинської А.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 В ОСОБА_2 , Прідущенко В.В., Кравченко Я.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (місце знаходження: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради (місце знаходження: пр. Миру, буд. 70, м. Маріуполь, Донецька область; ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду с позовної заявою до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради про визнання висновку Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 03.05.2019 р. № 06-03-07/11175-05 протиправним; визнання бездіяльність відповідача щодо непогодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 протиправною; зобов`язання Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 оскільки для його утримання виконано всі умови , визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України ОСОБА_3 на отримання земельної ділянки та , навпаки порушує чинне законодавство; забезпечення реалізацію Конституційного права громадянина України ОСОБА_3 на отримання земельної ділянки загальною площею 0,800 га у власність із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з зобов`язанням у передбаченому Законом порядку затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 Маріупольською міською радою оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України ОСОБА_3 на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), складений відповідачем відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України із наведенням незаконних та необґрунтованих підстав, є таким, що прийнято відповідачем не у відповідності до норм чинного законодавства, необґрунтовано, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що до ГУМА надійшов на погодження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Розглянувши наданий проект було встановлено певну невідповідність положень вимог закону та містобудівній документації, в частині п. 6.3.6, п.6.3.17, п. 6.3.19 плану зонування території м. Маріуполя та у зв`язку з чим проект не може бути погоджений.

Позивач надав відповідь на відзив де зазначив, що надані відповідачем заперечення проти позовної заяви є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Ухвалою Донецького окружного суду від 06.08.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.09.2019 року.

Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року відкладено підготовче засідання на 01 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 27 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 17 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

17 жовтня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, з клопотаннями та заявами до суду не звертався.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

17 січня 2019 року ОСОБА_3 відповідно до договору на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17 січня 2019 року замовив ФОП ОСОБА_4 виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи з розробки розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.33-34).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , було подано на погодження до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради.

За результатами розгляду вказаного проекту, відповідач 03.05.2019 року прийняв висновок № 06-03-07/11175-05 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому повідомив, що земельна ділянка розміщується в зоні дії планувальних обмежень:

-відповідно до п.6.3.6 плану зонування території міста Маріуполь, використання зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту. Розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів допускається тільки при наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС;

-відповідно до п. 6.3.17 плану зонування території міста Маріуполь розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць і доріг заборонено за виключенням випадків, передбачених чиним законодавством або державними будівельними нормами;

-відповідно до матеріалів проекту землеустрою земельна ділянка що відводиться, розташована в охоронній зоні метеорологічної станції Донецького регіонального центру з гідрометеорології, встановленої рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2019 № 7/39-3636. Згідно з п.6.3.19 плану зонування території міста Маріуполь, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 27.06.2013 р. № 6/28-3210, в охоронних зонах гідрометеорологічних станції забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів, висаджування дерев і чагарників, тощо.

У зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою положень вимог законів та містобудівній документації, в частині п. 6.3.6, п.6.3.17, п.6.3.19 плану зонування території міста Маріуполь, погодження проекту землеустрою не є можливим (а.с.21).

Не погоджуючись з таким висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з ч.ч. 5 та 6 вказаної норми органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Отже, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, посилання на які, у разі висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є, в силу вимог вказаних норм, обов`язковими. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759апп18).

За приписами ч. 8 ст. 1861 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Згідно до викопіювання з плану зонування території міста Маріуполь, вул. Маркелова, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0858, земельна ділянка, знаходиться в зоні перспективної садибної житлової забудови Ж-1, тобто відповідає цільовому призначенню запроектованої земельної ділянки (а.с.104).

Суд зазначає, що зауваження відповідача щодо використання зсувонебезпечних земельних ділянок за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту та розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів допускається тільки при наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС, стосується обмежень щодо забудови земельної ділянки, але не до її відведення.

Відповідно до Висновку щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.04.2019 № 4583/88-19, що виданий ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 погоджений. У пункті 6 Висновку зазначено наявність обмежень на земельної ділянки, а саме охорона зона навколо об`єкта гідрометеорологічної діяльності (а.с.29).

Згідно пояснювальної записці Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 земельна ділянка попадає в охоронну 200 метрову зону гідрометеорологічної станції. Станція відповідно до Наказу ДСНС України від 12.08.2014 №464 не віднесена до реперних кліматичних станції. Пунктом 7 Порядка встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, та режим їх використання, затвердженого постановою КМУ від 11.12.1999 р. № 2262 передбачено, що в охоронних зонах об`єктів, не віднесених до реперної мережі, за письмовою згодою відповідного підприємства, установи чи

організації ДСНС може провадитися діяльність, яка негативно не

впливає на якість спостережень і не перешкоджає нормальному

функціонуванню зазначених об`єктів. У разі провадження будь-якої

діяльності необхідно попередити відповідне підприємство, установу

чи організацію ДСНС про початок робіт не пізніш як за 10 днів.

Що також підтверджується листом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 10.07.2018 р. № 02-10584/29.

Відповідно до листа Донецького регіонального центру з гідрометеорології від 03.10.2017 р. вих. 23/01/683 на території охоронної зони дозволяється вести господарську діяльність, якщо вона не суперечить вимогам закону, а також можливе здійснювати приватне будівництво (одноповерхове) (а.с.102).

Таким чином Висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольскої міської ради від 03.05.2019 № 06-03-07/11175-05 не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

З аналізу змісту спірного висновку суд дійшов висновку, що відповідачем грубо порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і норми статті 186-1 Земельного кодексу України, оскільки може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Але відповідач в порушення не вказав строк для усунення таких недоліків.

За таких умов, суд вважає спірний висновок протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради надати необхідний погоджувальний висновок щодо проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу необхідно зазначити таке.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - погодити проект або ні (відмовити), та встановити строк для усунення недоліків. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Проте, не зважаючи на відсутність за даних обставин дискреційних повноважень у відповідача, суд нагадує, що предметом спору в цій частині є правомірність зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: погодити вказаний проект.

Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для надання погоджувального висновку та затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Поряд з цим, оцінка правомірності висновку стосувалася не лише тих мотивів, які у ньому наведено, тобто дослідженню підлягал Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , у сукупності з документами наданими до позовної заяви.

Таким чином, під час розгляду справи, судом досліджено всі матеріали та документі які є в «Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 » та встановлено, що позивачем дотримано усі умови для погодження проекту.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради щодо погодження проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою, та надати висновок про погодження та з урахуванням висновків суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17 (адміністративне провадження № К/9901/43891/18).

Згідно з ч. 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку с Згідно з пунктом 4 частин 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку, задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради надати висновок про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним та скасування висновку Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 03.05.2019 р. № 06-03-07/11175-05 та зобов`язання Головне управління повторно розглянути Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та надати висновок про погодження з урахуванням висновків суду.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки з матеріалів справи вбачається вчинення відповідачем протиправних дій, які не відповідають наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 3 статті 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (місце знаходження: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради (місце знаходження: пр. Миру, буд. 70, м. Маріуполь, Донецька область; ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 03.05.2019 року № 06-03-07/11175-05.

Зобов`язати Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та надати висновок про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням висновків суду.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 листопада 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова