Справа № 160/8006/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Справа № 160/8006/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_2 Христич І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та стягнення грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019р. ОСОБА_2 звернувся із адміністративним позовом до Служби безпеки України та просить:

- визнати протиправними дії відповідача з невиплати позивачеві грошового забезпечення з травня 2017р.;

- стягнути зі Служби безпеки України на користь позивача грошове забезпечення, починаючи з травня 2017р. до часу ухвалення судового рішення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.01.2013р. він проходить військову службу в Службі безпеки України за контрактом. 21.09.2015р. йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.369-2 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання на гауптвахті, а 23.11.2015р., після внесення застави, звільнено з-під варти. Також 23.11.2015р. за наказом Департаменту контррозвідки СБУ №137-ос його було зараховано у розпорядження начальника ДКР СБУ по посаді старшого оперуповноваженого зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, передбачених п.2.3.3.1, п.2.3.2, п.2.3.6, п.2.3.8, п.2.3.24 Інструкції №35/ДКС-2008 з 21.09.2015р., тобто, вказаним наказом за ним було збережено грошове забезпечення. Проте, позивач вказує на те, що йому не виплачується відповідачем грошове забезпечення з травня 2017р. в порушення вимог вищенаведеного наказу №137-ос, оскільки будь-які докази про скасування вказаного наказу відсутні, він не був відсторонений від посади чи від виконання службових повноважень, навпаки, проходить службу і на момент розгляду даної справи. Окрім того, позивач зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження відносно нього триває, вирок відсутній та ні норми Інструкції №35/ДСК-2008, ні норми Інструкції №515/ДСК, які чинні з 11.04.2018р., не містять правових підстав не сплачувати йому грошове забезпечення, яке збережене за ним наказом №137-ос від 23.11.2015р. Позивач також посилається і на те, що виплата грошового забезпечення під час проходження служби в СБУ гарантована йому не тільки наведеними вище нормами Інструкцій, а ще й Законом України «Про Службу безпеки України», Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007р. №1262 (далі - Положення) та ст. 43 Конституції України, а тому вважає, що відповідач протиправно не виплачує йому грошове забезпечення за період, заявлений у позові.

Позивач у судовому засіданні вищенаведені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив у задоволенні даного позову відмовити повністю посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, так як з 17.09.2015р. відносно позивача проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000737 за ч.3 ст.369-2 КК України (одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи та вплив на прийняття рішення уповноваженою особою), дана справа розглядається Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, вирок не винесений, а тому рішення щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за весь час перебування позивача у розпорядженні згідно з наказом №137-ос буде прийнято лише після винесення судом вироку або закриття кримінального провадження. Представник відповідача вказує на те, що як п.3.5.1 Інструкції СБУ №35/ДСК-2008, яка була чинна до 11.04.2018р., так і п.1 глави 4 розділу ІУ Інструкції №515/ДСК передбачено, що військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», відстороненим від посади відповідно до КПК України, або які оголошені в розшук чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється, а тому вважає дії СБУ є правомірними та відповідали вимогам законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Окрім того, представником відповідача у судовому засіданні 18.09.2019р. було заявлено клопотання про залишення даного позову без розгляду із застосуванням строків позовної давності посилаючись на те, що позивач довідався про невиплату йому грошового забезпечення ще з 15.06.2017р. та строк звернення з позовом сплинув 16.07.2017р. (а.с.46-49).

Розглянувши вказане вище клопотання, вислухавши думку позивача, який проти його задоволення заперечував, суд не находить підстав для його задоволення виходячи з того, що невиплата грошового забезпечення є фактично бездіяльністю (а не протиправними діями) суб`єкта владних повноважень, вказана бездіяльність носить триваючий характер (невиплата триває і на момент розгляду даної справи), а тому строки звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущені. Окрім того, судом враховується і те, що строки позовної давності до позовів про стягнення виплат по заробітній платі та інших невиплачених сум (у даному випадку невиплачених сум грошового забезпечення) гарантованих законодавством не застосовуються виходячи з висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. №8-рп/2013 у справі №1-13/2013.

Ухвалою суду від 21.08.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, судовий розгляд даної справи призначений у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на 18.09.2019р., що підтверджується змістом наведеної ухвали суду (а.с.2).

У судовому засіданні 18.09.2019р. була оголошена перерва з метою витребування додаткових документів до 30.09.2019р. (а.с.59-61).

Також, ухвалою суду від 18.09.2019р. у відповідача були витребувані додаткові документи, зокрема, копії Інструкцій №35/ДСК-2008, №515/ДСК та довідку про розмір грошового забезпечення позивача за період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р. (а.с.62-63).

У зв`язку з неповним виконанням вимог ухвали суду про надання додаткових документів за клопотанням учасників справи, у судовому засіданні 30.09.2019р. провадження у даній справі було зупинено до подання СБУ витребуваних судом документів, що підтверджується змістом ухвали суду від 30.09.2019р. (а.с.81-82).

Ухвалою суду від 29.10.2019р. провадження у даній справі було поновлено, судовий розгляд її призначений на 11.11.2019р. (а.с.97).

У судовому засіданні 11.11.2019р. позивач підтримав свої позовні вимоги, а представник відповідача заперечував проти позову та просив у його задоволенні відмовити.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

17.12.2012р. між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Службою безпеки України був укладений контракт про проходження військової служби в Службі безпеки України строком дії на п`ять років та судом встановлено, що з 18.01.2013р. та станом на момент розгляду даної справи позивач на підставі наведеного контракту проходить військову службу в Службі безпеки України, що підтверджується копією відповідного контракту та довідками СБУ №11/1/4-1692, від 24.09.2019р. №11/1/4-2410 (а.с.12,74).

21.09.2015р. військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в порядку ст. 208 КПК України було затримано старшого лейтенанта ОСОБА_2 , 22.09.2015р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, тобто за фактом одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи та вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному із вимаганням такої вигоди, що підтверджено учасниками справи.

23.09.2015р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська щодо ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Дніпропетровського зонального відділу Військової служби порядку.

23.11.2015р., після внесення застави, підозрюваного ОСОБА_2 було звільнено з-під варти.

Також 23.11.2015р. Департаментом контррозвідки Служби безпеки України було прийнято наказ за №137-ос «По особовому складу» за змістом якого старшого лейтенанта ОСОБА_2 (Б-015266) по посаді оперуповноваженого звільнено з посади старшого оперуповноваженого Головного управління контррозвідки з 21.09.2015р. із зарахуванням у розпорядження за підпунктом «в» пункту 48 Положення (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом), зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок згідно з п.2.3.2, п.п.2.3.3.1, п.2.3.5, п.2.3.6, п.2.3.8 та преміювання згідно з п.2.3.24 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України №35/ДСК-2008 (далі - Інструкція №35/ДСК), що підтверджується змістом Витягу з відповідного наказу (а.с.15).

Згідно довідок Служби безпеки України від травня 2019р. №11/1/4-1692, від 24.09.2019р. №11/1/4-2410 ОСОБА_2 з 18.01.2013р. проходить службу в Службі безпеки України, а згідно Посадової інструкції старшого лейтенанта ОСОБА_2., який перебуває у розпорядженні начальника ДКР СБУ на посаді старшого оперуповноваженого (наказ ДКР СБУ від 23.11.2015р. №137-ос), безпосередньо підпорядковується начальнику 2 відділу 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ГУ ВКР ДКР СБУ та до повноважень позивача належить, зокрема, через засоби масової інформації та офіційні джерела здійснювати моніторинг оперативної обстановки у напряму військового співробітництва військових частин Державної прикордонної служби України, дислокованих на території м. Дніпро та Дніпропетровської області; надавати узагальнені матеріали керівництву 2 відділу для підготовки відповідних аналітичних та інформаційних матеріалів (а.с.12,74).

Також, згідно наданих копій довідок СБУ від 08.02.2019р. №21/2/2-340, від 28.05.2019р. №21/2/2-690 видно, що позивачеві грошове забезпечення не нараховується та не виплачується з травня 2017р. (а.с.16-17).

Зазначений факт не нарахування та не виплати СБУ позивачеві грошового забезпечення з травня 2017р. також підтверджений як позивачем, так і представником відповідача у ході судового розгляду даної справи.

Надалі, на неодноразові звернення позивача до відповідача щодо роз`яснення з приводу правомірності не нарахування та невиплати позивачеві грошового забезпечення, відповідачем були надані відповіді №2113/1-111-7/5, №21/3/1-111-3/5 від 09.02.2018р., у яких зазначено, що рішення про нарахування та виплату грошового забезпечення позивачеві за весь час перебування його у розпорядженні буде прийнято після винесення судом вироку або закриття кримінального провадження (а.с.22,56-57).

Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення з травня 2017р. протиправними, а тому просить захистити його порушене право на отримання грошового забезпечення, гарантованого йому чинним законодавством, шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та стягнення з відповідача на його користь грошового забезпечення з травня 2017р. до часу ухвалення судового рішення посилаючись на те, що ні Інструкція №35/ДСК, ні Інструкція №515/ДСК не містять правових підстав для невиплати позивачеві грошового забезпечення, яке було за ним збережене наказом №137-ос від 23.11.2015р.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Проте, з метою повного захисту порушеного права позивача з урахуванням вимог ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у даному випадку, слід вийти за межі позовних вимог та розглянути бездіяльність (а не протиправні дії) відповідача щодо невиплати позивачеві грошового забезпечення за період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р., оскільки із наданих суду документів судом встановлена саме пасивна поведінка відповідача, яка полягає у невиплаті позивачеві грошового забезпечення при наявності діючого та не скасованого наказу №137-ос від 23.11.2015р., що є саме бездіяльністю (а не протиправними діями) суб`єкта владних повноважень, яка призвела до порушення прав позивача, а також і стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за період саме з 01.05.2017р. по 31.08.2019р. у сумі 222078,50 грн. з урахуванням наданих відповідачем довідок про нараховане позивачеві грошове забезпечення саме по 31.08.2019р. та виходячи з того, що позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2019р.

Задовольняючи позовні вимоги позивача повністю, адміністративний суд виходить з наступних норм матеріального права.

Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

А за приписами ст.62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, аналіз вказаних конституційних норм свідчить про те, що особа (у даному випадку військовослужбовець) до звільнення його зі служби в запас, за умови виконання нею своїх службових повноважень та за відсутності обвинувального вироку суду, не може бути позбавлена грошового забезпечення, гарантованого законодавством України.

Так, згідно ст. 30 Закону України «Про Службу безпеки України» форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р. визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Службою безпеки України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України до 11.04.2018р було визначено Інструкцією №35/ДСК, а з 11.04.2018р. визначається Інструкцією №515/ДСК від 10.04.2018р. затвердженою наказом Центрального управління СБУ та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.04.2018р. за №512/31964 (далі - Інструкція №515/ДСК).

Судом було витребувано та досліджено Інструкцію №35/ДСК та Інструкцію №515/ДСК (для службового користування).

Так, згідно п.3.1 Інструкції №35/ДСК (норми якої діяли на момент виникнення спірних відносин - травень 2017р.) передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Служби безпеки України здійснюється на підставі наказів по особовому складу органів установ СБУ, що готуються підрозділами кадрового забезпечення та погоджуються з відповідними фінансовими і юридичними підрозділами.

За приписами п.3.2.1 Інструкції №35/ДСК за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тим, що зараховані в розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом «в» - у випадку передбачених підпунктом 3.5.1 цією Інструкції, а також підпунктами «е», «є» та «ж» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262 (далі-Положення) зберігається виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні за посадами, які вони займали.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зазначеним у пункті 3.2.1 Інструкції здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що були встановлені таким військовослужбовцям на момент зарахування їх у розпорядження - п.3.2.2 Інструкції №35/ДСК.

У відповідності до вимог п.3.5.1 Інструкції №35/ДСК військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», відстороненим від посади відповідно до КПК України, або які оголошені в розшук чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня прийняття стосовно них відповідного рішення на весь час відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади, перебування в розшуку або застосування запобіжного заходу.

Аналогічні норми передбачені і п.1, п.2 глави 1, п.1,3 глави 4 розділу ІУ Інструкції №515/ДСК, яка набрала чинності та діє з 11.04.2018р.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм Інструкцій №35/ДСК та №515/ДСК свідчить про те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям може бути припинена лише за таких чотирьох умов, а саме: 1) у разі відсторонення від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції»; 2) у разі відсторонення від посади відповідно до КПК України; 3) у разі оголошення військовослужбовця в розшук; 4) у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи судом із наданих учасниками справи документів не встановлено, а представником відповідача не підтверджено жодними належними, достатніми та допустимими доказами фактів, які б свідчили про наявність документів про відсторонення позивача від виконання службових повноважень чи відсторонення від посади, оголошення його в розшук чи тримання його під вартою, що є підставами для припинення виплати грошового забезпечення виходячи з вимог п.3.5.1 Інструкції №35ДСК та п.1,3 глави 4 розділу ІУ Інструкції №515/ДСК.

Навпаки, відповідачем надані докази того, що після звільнення позивача з-під варти із гауптвахти 23.11.2015р. позивача було зараховано у розпорядження начальника ДКР СБ України по посаді старшого оперуповноваженого зі збереженням раніше встановлених надбавок та премії, передбачених Інструкцією №35/ДСК, яка була чинна на 23.11.2015р., а також і станом на 01.05.2017р. (на момент виникнення спірних відносин щодо припинення виплати позивачеві грошового забезпечення), що підтверджується змістом копії Витягу з наказу №137-ос (а.с.15).

Також із пояснень самого позивача, що підтверджено і представником відповідача у судовому засіданні, судом встановлено, що позивач, як у травні 2017р., так і станом на момент розгляду даної справи, виконує свої службові повноваження відповідно до своєї Посадової інструкції згідно до наказу №137-ос від 23.11.2015р., тобто, позивач не був відсторонений ні від виконання службових повноважень, не був відсторонений від посади та проходить службу в Службі безпеки України.

Отже, вищенаведеним наказом №137-ос за позивачем було збережене грошове забезпечення, передбачене Інструкцією №35/ДСК, як після 23.11.2015р., так і після 01.05.2017р., доказів того, що вказаний наказ був змінений чи скасований в частині збереження за позивачем грошового забезпечення відповідачем суду не надані, такі докази відсутні і в матеріалах справи.

Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні будь-яких розпоряджень чи наказів про припинення виплати позивачеві грошового забезпечення з 01.05.2017р. відповідачем не приймалося.

Таким чином, можна дійти висновку, що за умови чинності станом на 01.05.2017р. наказу №137-ос від 23.11.2015р. за яким за позивачем було збережене грошове забезпечення, у розмірах, встановлених Інструкцією №35/ДСК, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для припинення та позбавлення позивача права на отримання грошового забезпечення за проходження служби в Службі безпеки України у період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відсутність у відповідача розпорядчих документів, які б підтверджували відсторонення позивача від виконання службових повноважень, відсторонення позивача від посади, оголошення його в розшук чи взяття позивача під варту з 01.05.2017р., позбавляло відповідача будь-яких обґрунтованих правових підстав для припинення позивачеві виплати грошового забезпечення саме з 01.05.2017р. по 31.08.2019р. та таке припинення виплати грошового забезпечення є протиправною бездіяльністю відповідача, яка суперечить приписам п.3.5.1 Інструкції №35/ДСК та п.1, п.3 глави 4 розділу ІУ Інструкції №515/ДСК, а також і нормам ст.ст.43,62 Конституції України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачеві грошового забезпечення у період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р. з урахуванням обставин встановлених судом, аналізу наданих учасниками справи документів та аналізу норм чинного законодавства, які суб`єктом владних повноважень дотримані не були, що не спростовано жодними доказами.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються судом і посилання представника відповідача на те, що припинення виплати грошового забезпечення до винесення обвинувального вироку суду або закриття кримінального провадження передбачено п.3.5.1 Інструкції №35/ДСК чинної до 11.04.2018р. та п.1 глави 4 розділу ІУ Інструкції №515/ДСК чинної з 11.04.2018р., оскільки за вказаними нормами передбачено припинення виплати грошового забезпечення лише особам, які відсторонені від виконання службових повноважень, відсторонені від посади, оголошені в розшук або взяті під варту, проте, відповідачем жодних доказів того, що такі заходи були застосовані з 01.05.2017р. саме до позивача суду не було надано, а, відповідно, застосування вказаних норм до позивача та позбавлення його права на отримання грошового забезпечення (припинення виплати грошового забезпечення без прийняття відповідачем будь-яких розпорядчих документів) за умови виконання позивачем своїх службових повноважень з 01.05.2017р. по даний час, що не спростовано відповідачем жодними доказами, є протиправним та суперечить, як вимогам вищенаведених Інструкцій, так і нормам ст.ст.43,62 Конституції України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши обставини щодо правомірності бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачеві грошового забезпечення з 01.05.2017р. по 31.08.2019р., суд приходить до висновку, що така бездіяльність суб`єкта владних повноважень (відповідача) вчинена не у спосіб, що передбачений Конституцією та з порушенням норм Інструкцій №35/ДСК, №515/ДСК, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, відповідачем при вчиненні бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачеві грошового забезпечення у період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р., були порушені права та інтереси позивача на отримання грошового забезпечення гарантованого йому чинним законодавством, а тому такі порушені права позивача підлягають судового захисту шляхом визнанню такої бездіяльності відповідача протиправною.

Враховуючи те, що судом у ході судового розгляду справи встановлена бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві грошового забезпечення у період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р. та з метою повного захисту порушеного права позивача, підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.05.2017р. по 31.08.2019р. згідно наданих відповідачем на вимогу суду довідок від 17.10.2019р. №21/2/2-1127, №21/2/2-1128, №21/2/2-1129 за якими загальна сума нарахованого грошового забезпечення за наведений вище період становить 222078 грн. 50 коп. (а.с.94-96).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивач не сплачував судового збору за подання даного позову до суду, оскільки звільнений від його сплати як учасник бойових дій у відповідності до вимог п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а, відповідно, позивач жодних судових витрат не поніс, у зв`язку з чим судові витрати по сплаті судового збору не підлягають розподілу за ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та стягнення грошового забезпечення - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати військовослужбовцю Служби безпеки України Шаблію Віталію Вікторовичу грошового забезпечення з 01 травня 2017р. по 31.08.2019р.

Стягнути зі Служби безпеки України (010601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РПОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 01 травня 2017р. по 31 серпня 2019р. у розмірі 222078 грн. 50 коп. (двісті двадцять дві тисячі сімдесят вісім гривень 50 коп.).

Судові витрати не підлягають розподілу згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 18.11.2019р.

Суддя С.О. Конєва