Справа № 160/6145/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2019 року Справа № 160/6145/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представників позивача: Воробйової Я.І., Єрмолаєва Ю.А.,
представника відповідача: Малишевої А.Є.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
03.07.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 року № 270040/1-5353-0461 форми "Ф", прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 року № 270041/1-5353-0461 форми "Ф", прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №160/6145/19 за цією позовною заявою та призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 06 серпня 2019 року об 11:30год. Також вказаною ухвалою суду встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2019р. продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/6145/19 до 18.09.2019 року, а також витребувано у представника відповідача додаткові докази у справі, а саме: витяг з КОР щодо сплати ОСОБА_1 грошових зобов`язань з орендної плати за землю за період 2016-2019 роки та детальний розрахунок визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями сум грошових зобов`язань з орендної плати із зазначенням чи враховувалося при їх визначенні сплата позивачем частини цих зобов`язань.
18.09.2019р. на виконання вимог ухвали суду від 06.08.2019р. від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких було наведено детальний розрахунок визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями сум грошових зобов`язань з орендної плати, а також долучено витребувані документи.
18.09.2019р. справу №160/6145/19 знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді Турової О. М. , що підтверджується довідками №289 від 30 вересня 2019 року та б/н від 18.09.2019р.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 08.10.2019р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/6145/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 29 жовтня 2019 року о 10:00 год.
Наступне судове засідання з розгляду справи призначено на 05 листопада 2019 року об 11:30 год.
У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на позов і додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно, а саме: частина будівлі заводоуправління літ.Я-4 з будівлею дільниці нестандартного устаткування літ.Я13, Я12: приміщення поз. 49,50,51, а також частина будівлі заводоуправління літ.Я-4 з будівлею дільниці нестандартного устаткування літ.Я13, Я12: приміщення поз. 57,58,59, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.41,42).
Згідно з п.3.2 цього договору орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку.
При цьому п.3.3, п.3.4 договору оренди передбачено, що розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку. Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Відповідно до п.3.1 вказаного договору оренди сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 3037,06 грн.
Згідно з п.3.2 цього договору орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку.
При цьому п.3.3, п.3.4 договору оренди передбачено, що розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку. Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
У зв`язку із цим позивач перебуває на обліку в контролюючих органах як платник орендної плати за землю.
Як свідчать матеріали справи, протягом 2016-2019 р.р. ОСОБА_1 подавала до контролюючого органу щорічно податкові декларації з плати за землю, відповідно до яких самостійно задекларувала до сплати:
26 квітня 2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №270041/1-5353-0461 форми «Ф», яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за податковий період 2016-2018 років на загальну суму 6264,07 грн., зокрема, за 2016 рік сума податкового зобов`язання складає 2007,71 грн., за 2017 рік - 2128,18 грн., за 2018 рік - 2128,18 грн. (а.с.10).
Вказані податкові повідомлення-рішення надійшли на адресу ОСОБА_1 20.06.2019р. разом з листом ГУ ДФС у Дніпропетровській області «Про надання інформації» від 10.06.2019р. №6813/04-36-53-53, яким позивача повідомлено про те, що в наданих нею податкових деклараціях з орендної плати за землю за 2016-2019р.р. невірно зазначено нормативну грошову оцінку земельних ділянок та відповідно невірно нараховано річну суму орендної плати, а також наведено інформацію про нормативну грошову оцінку орендованих позивачем земельних ділянок згідно з відомостями, отриманими від Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на таке.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» слідує, що користування землею в Україні є платним.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України «Про оренду землі».
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).
Оскільки плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно з переліком, наведеним у статті 9 Податкового кодексу України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.
Таким чином, починаючи з 01 січня 2011 року, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов`язкового платежу.
Саме із зазначеного часу мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3 % від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Наведені правові норми свідчать про те, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Диспозиція пункту 288.5 статті 288 ПК України чітко розрізняє розмір орендної плати, яка визначається договором, та річну суму платежу, яка не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру.
Отже, незалежно від установленого договором розміру орендної плати сума річного платежу не повинна бути меншою від розміру, встановленого чинним законодавством, що регулює означені правовідносини.
Зважаючи на законодавче закріплення мінімального та максимального розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, суд вважає, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати розмір орендної плати з урахуванням обмежень, визначених підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже неодноразово була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 24 квітня 2015 року (справа № 131а15), від 14 березня 2017 року (справа № 21-2246а16), а також Верховним Судом у постановах від 24 січня 2018 року (справа № 817/206/15), від 07 березня 2018 року (справа № 813/6875/14), від 29 серпня 2018 року (справа № 804/1866/16), від 20 листопада 2018 року (справа №813/269/18) від 28 березня 2019 року (справа №814/1834/16), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Також слід зазначити, що з метою приведення рішень Дніпропетровської міської ради та її виконавчого комітету у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства Дніпропетровською міською радою в зв`язку з вступом в дію з 01.01.2011р. Податкового кодексу України прийнято рішення від 02.02.2011р. №216/8, яким встановлено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками на території міста у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.
Крім того, в подальшому рішеннями Дніпропетровської міської ради встановлені наступні ставки орендної плати за земельні ділянки, які надано в користування:
- на 2016 рік рішенням міської ради від 15.07.2015р. №3/65 (набуває чинності з 01.01.2016р.) - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку надано в користування;
- з 01.08.2016р. рішенням міської ради від 13.07.2016р. №7/11 (набуває чинності з 01.08.2016р.) - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку надано в користування;
- на 2017 рік рішенням міської ради від 15.02.2017р. №12/18 (набуває чинності з першого числа місяця, що настає за датою його офіційного оприлюднення) - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку надано в користування (п.п.4.1.1. Рішення);
- на 2018 рік рішенням міської ради від 06.12.2017р. №13/27 (набирає чинності з 01.01.2018р.) - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку надано в користування (п.1.1. додатку 1 до Рішення).
За наведених обставин, доводи позивача відносно того, що контролюючим органом в порушення приписів п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України визначено спірними податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання з орендної плати за землю без урахування розміру орендної плати, встановленої договорами оренди вказаних земельних ділянок, укладеними позивачем з Дніпропетровською міською радою, в сторону збільшення такої плати без внесення відповідних змін до цих договорів оренди, що суперечить вимогам ст.ст.632, 651, 654 Цивільного кодексу України, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.
Щодо розрахунку орендної плати, то останній проводиться, виходячи з наступного.
Як зазначалося вище, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Згідно з п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.
Відповідно до п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Згідно з п.289.1, п.289.2 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з визначенням, закріпленим у статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Згідно з п.3 розділу І «Загальні положення» Порядку інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.
Пунктом 1 розділу ІІ «Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів» Порядку встановлено, що в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.
Пункт 286.2 статті 286 ПКУ передбачає, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частинами за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. В свою чергу, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (п.286.5 ст.286 ПКУ).
Таким чином, нарахування сум податку фізичним особам є обов`язком податкового органу.
Як слідує з наданого відповідачем розрахунку грошових зобов`язань, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, контролюючий орган нарахував позивачеві ці грошові зобов`язання, виходячи з наступного:
При цьому листом Держгеокадастру від 04.01.2019р. №22-28-0.22-125/2-19 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» встановлено, що коефіцієнти індексації нормативно: грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення становлять: 2016 рік - 1,06. 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0, 2019 рік - 1,0.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2018р. №49/260118/03-07 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 станом на 30.01.2018р. становить 10628152,99грн.
Приписами п.п.14.1.42 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості з державного земельного кадастру надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Представники позивача у судовому засіданні підтвердили факт того, що позивач користувався вказаною земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору оренди цієї земельної ділянки протягом 2016-2019р.р. і продовжує користуватися нею станом на теперішній час.
Тому підстави стверджувати про те, що така земельна ділянка є несформованою і визначити її нормативну грошову оцінку видається неможливим, відсутні.
Таким чином, відповідач обґрунтовано врахував при визначенні грошових зобов`язань позивача з орендної плати інформацію Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокаластру у Дніпропетровській області щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Наведене призвело до подвійного нарахування позивачеві вже сплачених ним грошових зобов`язань з орендної плати, факт оплати яких контролюючим органом не заперечується, що, в свою чергу, є неприпустимим.
В іншій частині спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.
Не спростовують цього висновку доводи позивача відносно того, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені і направлені контролюючим органом з порушенням встановленого п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України строку та без додавання до них розрахунків податкових зобов`язань, а застосування контролюючим органом положень п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України, якими передбачено, що податкове зобов`язання з орендної плати може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п.102.1 ст.102 цього Кодексу (1095 днів), з метою нарахування позивачеві грошових зобов`язань з орендної плати за 2016-2017 роки у квітні 2019 року не може вважатися правомірним, оскільки норми п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України набрали чинності лише з 01.01.2018р. і до цього часу не існували, з огляду на таке.
Відповідно до п.п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Порушення контролюючим органом порядку винесення податкових повідомлень-рішень (після 01 липня поточного року) свідчить про недотримання відповідачем процедури надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень, встановленої Податковим кодексом України, та є підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування.
Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.
Посилання позивача на п.287.9 ст.287 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, не свідчить про те, що несвоєчасне надіслання податкового повідомлення-рішення звільняє платника податку від обов`язку сплати такого податку, оскільки наведеною нормою чітко визначено, що несвоєчасне надіслання податкового повідомлення-рішення звільняє платника податку лише від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, тобто від штрафних санкцій та пенсі за несвоєчасну сплату податку.
Щодо доводів позивача про те, що застосування контролюючим органом положень п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України з метою нарахування позивачеві грошових зобов`язань з орендної плати за 2016-2017 роки у квітні 2019 року не може вважатися правомірним, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017р. №2245-VІІІ внесено зміни до ст.287 Податкового кодексу України шляхом доповнення її п.287.10, згідно з яким податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (п.51 р.І цього Закону).
Вказана норма набула чинності з 01.01.2018р. (п.1 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017р. №2245-VІІІ).
При цьому за змістом приписів п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Виходячи з викладеного, з урахуванням строків давності, контролюючі органи мають право на нарахування фізичним особам плати за землю, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В рішенні Конституційного суду від 09.02.1999 року № 1-пр/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, суд погоджується з твердженням позивача, що до події, факту повинен застосовуватися нормативно-правовий акт, якій діяв на момент їх виникнення або настання.
Водночас, слід зазначити, що пункт 287.10 статті 287 Податкового кодексу України фактично визначає якими повноваженнями наділений контролюючий орган в частині того, в межах яких строків він має право нарахувати податкове зобов`язання платнику.
Тобто вказана норма передбачила з 01.01.2018 року право контролюючого органу при визначенні платнику податкового зобов`язання враховувати строки, визначені пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, і жодним чином вказана норма не містить застережень щодо відсутності повноважень контролюючого органу після 01.01.2018 року визначати податкове зобов`язання в межах строків, які припадають до 01.01.2018 року.
Так, спірні податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом 26.04.2019р. та 27.05.2019р., тобто в момент, коли у нього вже було право визначати податкове зобов`язання в межах строків, встановлених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а тому у даному випадку зворотна дія нормативно правового акту в часі застосована не була.
Щодо твердження позивача про те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені і направлені контролюючим органом без додавання до них розрахунків податкових зобов`язань, що, на думку позивача, є порушенням приписів ст.58 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до положень абзацу шостого п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Отже, наведеними законодавчими приписами не встановлено прямого обов`язку надсилання контролюючим органом розрахунку податкового зобов`язання. Такий розрахунок додається до податкового повідомлення-рішення за наявності такого розрахунку.
За таких обставин суд дійшов до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, з урахуванням приписів ст.139 КАС України, на користь позивача має бути стягнуто судовий збір з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 315,45грн. (триста п`ятнадцять гривень 45 копійок).
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019р. №270041/1-5353-0461 в частині нарахування ОСОБА_1 грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб у сумі 4036,23грн. (чотири тисячі тридцять шість гривень 23 копійки).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18.11.2019р.

Суддя О.М. Турова