Справа № 460/2151/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11644/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (головуючого судді Недашківської К.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 19 год. 01 хв. в м. Рівне) у справі №460/2151/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04.09.2019 звернувся в суд із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області в якому просить визнати незаконним і протиправним ненадання відповідачем обгрунтованої відповіді відповідно до статті 41 Конституції України та статей 15-20 Закону України «Про звернення громадян», як і не відкриття виконавчого провадження за зверненням (заявою) позивача від 20.08.2019 про прийняття до примусового виконання дублікату виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №2-а-4/08 на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження та прийняти до примусового виконання на підставі звернення позивача від 20.08.2019 щодо прийняття до примусового виконання дублікату виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №2-а-4/08, стягнути моральну шкоду в розмірі 200000 грн. 00 коп. за ненадання обгрунтованої відповіді у встановлений строк за зверненнями позивача та своєчасного не відкриття виконавчого провадження на підставі звернення позивача від 20.08.2019 щодо прийняття примусового виконання дублікату виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №2-а/08.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норми матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

15.11.2019 ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву про неможливість прибути в судове засідання апеляційного суду через стан здоров`я та значну відстань до суду.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області із заявою про прийняття до примусового виконання дублікату виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №2-а-4/08 в частині зобов`язання Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002 (аркуш справи 7) та серед додатків додав виконавчий лист від 19.08.2019, копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019.

27 серпня 2019 року №4226 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудкою І.О. сформовано Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яким позивачу повернуто без виконання виконавчий лист Володимирецького районного суду Рівненської області №2-а-4/08 в порядку пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (аркуш справи 8).

Вважаючи неправомірними дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що відповідач діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 (заява №18357/97) Європейського суду з прав людини вказав, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи».

Також, у своєму рішенні від 15.10.2009 по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд вказав, що ефективний доступ до суду включає і право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відтак, виконання судових рішень є найвагомішим показником реального та належного захисту порушених прав, свобод та інтересів особи та невід`ємною складовою права на справедливий суд.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Приписами частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Колегія суддів вважає, що при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27.08.2019 №4226 державним виконавцем не досліджено всі обставини щодо поданої заяви ОСОБА_1 з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, якою поновлено стягувачу строк для пред`явлення до виконання Володимирецького районного суду від 20.05.2008 по справі №2-а-4/08 в частині зобов`язати Володимирецьку селищну ради Володимирецького району Рівненської області вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002.

Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Посилання на рішення суду, яким визнано, що не підлягає виконанню виконавчий лист Володимирецького районного суду у справі №2-а-4/08, які видані в різні дати, не може бути підставою для повернення заяви ОСОБА_1 без виконання.

Оскільки, як встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 - «ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою Рівненської області, згідно з якою ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог до Володимирецької селищної ради про надання йому житла, стягнення моральної та матеріальної шкоди за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, а Володимирецька селищна рада зобов`язується надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово.

У зв`язку з невиконанням умов мирової угоди, постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 5.06.2007, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2008, зобов`язано Володимирецьку селищну раду забезпечити ОСОБА_1 житлом відповідно до умов зазначеної мирової угоди сторін.

Також, постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 у справі № 2-а-4/08, визнано протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради, допущену при виконанні ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 про затвердження умов мирової угоди щодо забезпечення ОСОБА_1 житлом; зобов`язано Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди, для чого у будь-який спосіб надати ОСОБА_1 житло; стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь ОСОБА_1 відшкодування за моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю, у сумі 10000 грн, справедливу сатисфакцію за порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 в сумі 60000 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконної бездіяльності Володимирецької селищної ради щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.11.2003 про видачу ОСОБА_1 ордера на квартиру АДРЕСА_1 , під час чинності цього рішення відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012 постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 справедливої сатисфакції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в цій частині позову; скасовано постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності Володимирецької селищної ради щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.11.2003 про видачу ОСОБА_1 ордера на квартиру АДРЕСА_1 , під час чинності цього рішення, та прийнято нову постанову, якою ці позовні вимоги задоволено. Також, постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині зобов`язання Володимирецької селищної ради вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди змінено, - виключено слова «для чого у будь-який спосіб надати ОСОБА_1 житло». У решті постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 у справі № 2-а-4/08 залишено без змін.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 заяву ОСОБА_1 задоволено та змінено спосіб виконання постанови цього суду від 05.06.2007 у зв`язку з неможливістю виконання судового рішення про забезпечення житлом та стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 164004 грн 75 коп для придбання житла.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011, абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 викладено у наступній редакції: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 та зобов`язати Володимирецьку селищну раду придбати для ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст. ст. 48, 50 ЖК України».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2007 року скасовано та визнано бездіяльність Володимирецької селищної ради та посадових осіб Володимирецької селищної ради по виконанню ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою - неправомірною. Зобов`язано Володимирецьку селищну раду виконати, відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року мирової угоди між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 у справі «Кононова та інші проти України» визначено, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь, зокрема, ОСОБА_1 , які залишаються невиконаними. Згідно з додатком № 1 до рішення Європейського суду з прав людини невиконаними рішеннями суду стосовно ОСОБА_1 була ухвала Володимирецького районного суду від 16.07.2002, змінена ухвалою того ж суду від 26.06.2008 (з урахуванням рішення того ж суду від 05.06.2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року, зміненою постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2017 року в частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди, - була визнана протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі №К-7011/09, якою Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов`язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, що має відповідати вимогам ст.ст.48, 50 ЖК України; визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 6 червня 2013 року в частині зобов`язання держави виконати рішення національних судів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008, яка змінена постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012, у справі № 2-а-4/08, 25.06.2012 було видано два виконавчих листи. За вказаними листами було відкрито виконавчі провадження № 33609672 та № 33610492, що підтверджується копіями постанов державного виконавця.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого ВП № 33610492 зобов`язано Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого ВП № 33609672 з Володимирецької селищної ради стягнуто відшкодування за моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю, в сумі 10 000 грн.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі провадження № 33609672 та № 33610492 є завершеними у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення. Зокрема, дата закінчення ВП № 33610492 08.08.2013, дата закінчення ВП № 33609672 03.01.2013.

Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08 повторно, 12.07.2016, видано виконавчий лист про виконання рішення, наступного змісту: «З метою забезпечення законних прав та інтересів ОСОБА_1 , визначених мировою угодою сторін від 16.07.2002 та ухвалою суду від 16.07.2002, зобов`язати Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди».

На підставі виконавчого листа, виданого 12.07.2016 Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, відкрито виконавче провадження ВП № 52029878.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.10.2018, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2019, набрала законної сили 11.02.2019, виконавчий лист, виданий 12.07.2016 Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, визнано таким, що не підлягає виконанню.

18.03.2019 старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області Корольчук Н. І. у зв`язку з визнанням виконавчого листа № 2-а-4/08 від 12.07.2016 таким, що не підлягає виконанню, прийнято постанову, якою виконавче провадження ВП № 52029878 закінчено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що постанова Володимирецького районного суду від 20.05.2008 по справі № 2-а-4/08 в частині зобов`язань Володимирецької селищної ради вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди, реально не виконана, як після прийняття постанови Володимирецьким районним судом Рівненської області від 20.05.2008, яка набрала законної сили 11.06.2012, так і з прийняттям Рішення Європейського Суду з прав людини від 06.06.2013 у Справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) та наступних судових рішень національних судів України в яких констатовано факт невиконання зазначеного вище судового рішення від 20.05.2008 по справі № 2-а-4/08. Зокрема, в ухвалі Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 (справа № 556/1679/16-а), постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 (справа № 857/4263/19).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що заявник ОСОБА_1 систематично та послідовно вчиняв дії для забезпечення свого права на виконання судового рішення, що підтверджено тривалими судовими процесами, щодо невиконанням судового рішення в справі № 2-а-4/08.

Крім цього, тривалий час на виконанні знаходився виконавчий лист, виданий 12.07.2016 Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, який визнано таким, що не підлягає виконанню лише 11.02.2019 (набрання законної сили ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважав, що наявні підстави для поновлення стягувачу строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 по справі № 2-а-4/08 в частині зобов`язати Володимирецьку селищну ради Володимирецького району Рівненської області вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження № 33610492, щодо зобов`язання Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002, є завершеними у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення. Зокрема, дата закінчення ВП № 33610492 08.08.2013. Вказані відомості сформовані станом на 08.06.2018.

Також, на вимогу ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05.05.2018 року, відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області повідомлено про факт знищення виконавчого провадження № 33610492, про що долучено до матеріалів справи Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 31.01.2017.

При цьому, державним виконавцем не виконані приписи вимог ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (в редакції чинній на момент завершення виконавчого провадження № 33610492) та частини 3 статті 39 Закону №1404-VIII (в редакції чинній на момент знищення виконавчого провадження № 33610492), оскільки в матеріалах справи № 2-а-4/08 відсутній виконавчий лист Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині зобов`язання Володимирецьку селищну ради Володимирецького району Рівненської області вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002».

Дані обставини, що встановлені апеляційним судом в постанові 09.07.2019 про підставність виконання вимог рішення Європейського суду з прав людини і вимог позивача державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області не виконано.

Також колегія суддів враховує заяву позивача в якій він посилається на наказ Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, якою затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, а саме пункт 1 розділу XV якої встановлює, що за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду; виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та слід вийти за межі позовних вимог, а саме визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.08.2019 та слід зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрити виконавче провадження та прийняти до примусового виконання дублікат виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №2-а-4/08.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним ненадання відповідачем обґрунтованої відповіді відповідно до статті 41 Конституції України та статей 15-20 Закону України «Про звернення громадян» за заявою від 20.08.2019, така не підлягає до задоволення, оскільки заява від 20.08.2019, подана позивачем до виконавчого органу, є заявою про відкриття виконавчого провадження та не є заявою (зверненням), що передбачені нормами Закону України «Про звернення громадян».

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 200000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Питання практики застосування положень щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з пунктом 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи позивачем не представлено належних доказів заподіяння йому діями відповідача майнової та моральної шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, не подано виписок з лікарні, показів лікаря, не надано висновків експертизи або медичної комісії, також не обґрунтовано в чому полягає моральна шкода і за якими критеріями вона була оцінена та визначена в грошовому розмірі, зокрема, спричинення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя тощо, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання ОСОБА_2 поданого у апеляційній скарзі в якій він просить, щоб суд встановив строки виконання та судовий контроль за виконання прийнятого рішення, а також винесення окремої ухвали за зловживання наданими правами учасників судового процесу, такі вимоги є передчасними, адже в даному спорі суд оцінює розгляд заяви від 20.08.2019 та повідомлення відповідача та задовольняє вимоги позивача з врахуванням статті 9 КАС України частково, судом не встановлено порушення статті 45 КАС України та можливості застосування статті 382 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області при розгляді заяви від 20.08.2019 перевірено виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили та вчинені дії щодо відновлення знищеного виконавчого провадження, оскільки прийнято рішення Європейського суду з прав людини щодо позивача.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яким позивачу повернуто без виконання виконавчий лист Володимирецького районного суду Рівненської області №2-а-4/08 в порядку пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним, прийнятим без врахування положень статей Закону № 1404-VIII щодо обов`язку державного виконавця перевірити повне виконання рішення боржником, а тому є протиправним та таким, що підлягає повторному аналізу відповідачем з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019.

Згідно із пунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №460/2151/19 скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.08.2019.

Зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрити виконавче провадження та прийняти до примусового виконання дублікат виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №2-а-4/08 відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.08.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль