Справа № 620/2716/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Чернігів Справа № 620/2716/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо не прийняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для передачі у власність ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу); стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги у сумі 3000,00 грн. та судового збору у сумі 768,40 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, яка розташована за межами населеного пункту, на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Разом з тим вважає, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що свідчить про його протиправну бездіяльність. Також позивач зазначила, що лист відповідача у відповідь на заяву позивача за змістом та формою не може вважатись відмовою у наданні дозволу у розумінні частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 23.09.2019 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

У строк, визначений судом, відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що на адресу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області 18.06.2019 надійшло клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, із земель Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), за результатами розгляду якого була надана відповідь позивачу листом від 11.07.2019 № К-6208/0-2493/0/94-19, в якому було зазначено про те, що дорученням від 08.10.2014 №37732/0/1-14 Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, щодо можливості надання такого дозволу, на підставі якого зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. Оскільки Ковпитська сільська рада не висловила свою позицію щодо можливості передачі позивачу земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для особистого селянського господарства, тому останньому було відмовлено у наданні дозволу на розроблення такого проекту землеустрою.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 18.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з письмовою заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га, у власність, для ведення особистого селянського господарства, на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. До заяви додані копії паспорту позивача, ідентифікаційного номеру, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.37-42).

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом від 19.06.2019 №18-25-0.212-828/118-19 повідомило Ковпитську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області про факт звернення ОСОБА_1 та просило, протягом п`яти днів після отримання цього повідомлення, висловити свою позицію щодо можливості передачі позивачу земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для особистого селянського господарства згідно доручення Віце-прем`єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 №37732/0/1-14 (а.с. 43).

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом від 11.07.2019 № К-6208/0-2493/0/94-19 повідомило позивача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), оскільки Ковпитська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області не надала інформацію щодо своєї позиції стосовно відведення ОСОБА_1 у власність зазначеної земельної ділянки. Також у листі відповідач повідомив позивача про те, що дорученням від 08.10.2014 №37732/0/1-14 Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Вважаючи оскаржувану бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області протиправною, позивач звернувся до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У свою чергу правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовані Земельним кодексом України від 25.01.2001 № 2768-III (далі - ЗК України).

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

У той же час, пунктом 1 доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 з метою забезпечення децентралізації влади, збільшення повноважень органів місцевого самоврядування з управління територіями та підвищення ефективності територіального планування та якості управлінських рішень органів місцевого самоврядування передбачено з 15.10.2014 направлення Головними управліннями Держземагентства в областях та місті Києві на розгляд місцевих рад звернень юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Зазначене рішення прийнято на виконання Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 №333-р, якою серед завдань реформи визначено, зокрема, досягнення оптимального розподілу повноважень між органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади.

При цьому перевірка таких звернень органами місцевого самоврядування відбувається виключно у межах приписів частини сьомої статті 118 ЗК України, без надання додаткової документації.

З вищевказаних правових норм ЗК України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вищевказаних законодавчих положень у системному їх зв`язку, суд дійшов висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено в ухвалі Конституційного Суду України від 29.09.2015 № 44-у/2015 «Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України» (Справа № 2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 (справа № 824/167/15-а/21-3690а15).

Водночас позивачем, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, були подані всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Проте відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельних ділянок у власність, не навів жодних обґрунтованих підстав відмови у наданні такого дозволу, передбачених нормами ЗК України.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зазначено відсутність позиції з даного питання Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області щодо можливості передачі земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для особистого селянського господарства позивачу згідно доручення Віце-прем`єр міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 №37732/0/1-14.

Однак суд звертає увагу, що такої підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою статтею 118 ЗК України не передбачено.

Таким чином відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що не передбачені законодавством.

Також суд зауважує, що статтею 118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо.

В той же час зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (далі - Положення № 333) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже положеннями вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Разом з тим в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у формі наказу свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №806/862/17.

Станом на момент розгляду даної справи в суді матеріали справи також не містять наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо вирішення питання надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га на території Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, для передачі у власність ОСОБА_1 .

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо не прийняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для передачі у власність ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу), суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 11 ЗК України визначено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Судом визнана протиправна бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо не прийняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для передачі у власність ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що наявні усі правові підстави для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу).

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , яка є суб`єктом сплати судового збору, у розумінні Закону України «Про судовий збір», підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Щодо вимоги про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги у сумі 3000,00 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 01.06.2019 між Адвокатським бюро «Сергія Слєпченко» в особі керуючого бюро, адвоката Слєпченко Сергія Анатолійовича (Адвокат) та Кужель Надією Дмитрівною (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1. якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим цим договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені Сторонами (а.с.16-17).

Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору за правову допомогу, передбачену у підпункті 1.2 Договору, Замовник сплачує Адвокату винагороду у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги від 01.06.2019 розрахунок витраченого адвокатом часу складає 5 годин; вартість години складає 600,00 грн.; загальна вартість послуг складає 3000,00 грн. (а.с.18).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.09.2019 Адвокатським бюро «Сергія Слєпченко» прийнято від ОСОБА_1 кошти у сумі 3000,00 грн. на підставі договору від 01.06.2019 (а.с.19).

Проте суд зауважує, що згідно з частинами 1 та 2 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Частиною 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Водночас суд зауважує, що матеріали справи не містять ні довіреності, ні ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо здійснення адвокатом Слєпченко С.А. представницьких повноважень ОСОБА_1 у суді.

Суд зауважує, що договір про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Сергія Слєпченко» в особі керуючого бюро, адвоката Слєпченко Сергія Анатолійовича (Адвокат) та Кужель Надією Дмитрівною (Замовник) від 01.06.2019 не може бути підставою для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою за відсутності ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» або довіреності на представництво в суді.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо не прийняття, у встановлений законом строк, наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для передачі у власність ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (просп. Миру, 14, м. Чернігів, 14000, ).

Суддя В.В. Падій