Справа № 812/1540/18
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №812/1540/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г.,

суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 812/1540/18 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повний текст судового рішення складено та підписано 02 жовтня 2019 року в м. Сєвєродонецьк) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не проведення ОСОБА_1 станом на 26.09.2019 виплати його перерахованої пенсії відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області від 21.03.2018 № 3545-ЛК за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, на виконання окремої ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі № 812/1540/18;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області на виконання окремої ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі № 812/1540/18 повторно у продовж 15 днів усунути причини та умови, що сприяли порушенню прав ОСОБА_1 , підтверджених відповідними судовими рішеннями на перерахунок та виплату йому пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2017.

На обґрунтування заяви зазначено наступне.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 в справі № 812/1540/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести виплату перерахованої пенсії відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області від 21.03.2018 № 3545-ЛК за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року. Листом ГУ ПФУ в Луганській області від 17.12.2018 вих. № 17604/03-01 позивача сповіщено, що доплати по проведеному перерахунку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде виплачено ОСОБА_1 в терміни, визначені у Постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.

Станом на 28.12.2018 постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі № 812/1540/18 не виконано, внаслідок чого позивач на підставі статті 383 КАС України звернувся до Луганського окружного суду із заявою про винесення окремої ухвали відносно відповідача. Окремою ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 визнано протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо невиконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, зобов`язано вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме невиконанню вказаної постанови, та надати відповідь до Луганського окружного адміністративного суду протягом тридцяти календарних днів з дня отримання окремої ухвали.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області продовжує не виконувати рішення суду, яке набрало законної сили. Станом на 26.09.2019, дата заяви, належні ОСОБА_1 кошти не виплачені. У зв`язку з викладеним заявник наголошує на необхідності повторного застосування до відповідача положень ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 2 а.с. 98-99).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недопустимість визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень на підставі окремої ухвали від 14.01.2019, оскільки ухвала є судовим рішенням в розумінні положень ч. 1 ст. 241 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також апелянт наголошує на хибності висновку суду першої інстанції про відсутність в заяві відомостей щодо ходу виконавчого провадження в справі та порушення ОСОБА_1 визначеного ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення із заявою.

Наведені вище обставини, на думку апелянта, зумовлюють необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 2 а.с. 105-106).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 в справі № 812/1540/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зобов`язане провести виплату перерахованої пенсії відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області від 21.03.2018 № 3545-ЛК за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року. Листом ГУ ПФУ в Луганській області від 17.12.2018 вих. № 17604/03-01 позивача сповіщено, що доплати по проведеному перерахунку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде виплачено ОСОБА_1 в терміни, визначені у Постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.

В зв`язку з невиконанням судового рішення позивач на підставі статті 383 КАС України звернувся до Луганського окружного суду із заявою про винесення окремої ухвали відносно відповідача. Окремою ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 визнано протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо невиконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, зобов`язано вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме невиконанню вказаної постанови, та надати відповідь до Луганського окружного адміністративного суду протягом тридцяти календарних днів з дня отримання окремої ухвали.

Листом від 18.02.2019 № 2535/07 пенсійний орган повідомив суд першої інстанції про вжиті заходи, а саме, направлення запиту до розпорядника коштів вищого рівня, Пенсійного фонду України, про необхідність виділення коштів на виконання судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1

В зв`язку з несплатою належних за судовим рішенням коштів позивач 17.08.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою, в якій просив повідомити, які заходи станом на дату відповіді на звернення вжито на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 та окремої ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019. відповідь на звернення надійшла на адресу ОСОБА_1 17.09.2019 та містила відомості, аналогічні викладеним в листі від 18.02.2019 № 2535/07.

Викладені обставини зумовили повторне звернення позивача до суду із заявою про застосування до суб`єкта владних повноважень положень ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутня інформація про хід виконавчого провадження та пропущено строк звернення із заявою. Окрім цього, за приписами вказаної статті заяву може бути подано в зв`язку з невиконанням відповідачем-суб`єктом владних повноважень рішення суду, у той час як окрема ухвала є судовим рішенням, а не рішенням суду.

Вважаючи висновки суду першої інстанції хибними та такими, що суперечать чинному процесуальному законодавству, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу від 02 жовтня 2019 року в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За приписами ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою вказаної статті встановлено вимоги до оформлення такої заяви, згідно з якими у заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Окрім цього ч. 4 ст. 383 КАС України регламентовано строки звернення із заявою: протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

За текстом апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що підставою для повторного звернення із заявою в порядку ст. 383 КАС України є отримання 17.09.2019 листа пенсійного органу, з якого позивач дізнався, що тривалий час фактично не вживаються заходи, спрямовані на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 та окремої ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019. Тобто, на думку апелянта, ним дотримано десятиденний строк звернення із заявою, оскільки про нехтування відповідачем вимог окремої ухвали від 14.01.2019 він дізнався 17.09.2019.

Проте, в контексті ст. 383 КАС України законодавцем вжито термін «рішення суду» в розумінні такого судового рішення, яке завершує розгляд адміністративного спору по суті, тобто рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, або постанови суду апеляційної інстанції в разі, якщо за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано чи змінено.

За приписами ст. 249 КАС України підставою для прийняття окремої ухвали є виявлене судом порушення закону з боку суб`єкта владних повноважень. При цьому, вчинення такого порушення розглядається безвідносно до прав, свобод та інтересів інших осіб, фізичних чи юридичних, які беруть участь у справі. Тобто, окрема ухвала ухвалюється на користь верховенства права та закону та загального суспільного інтересу, а не позивача в справі. Таким чином, суд апеляційної інстанції спростовує доводи ОСОБА_1 про застосування до пенсійного органу норм ст. 383 КАС України за невиконання окремої ухвали від 14.01.2019.

Наведене нівелює доводи апеляційної скарги про дотримання заявником вимог щодо строків звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Десятиденний строк обчислюється з моменту, коли особа дізналась про порушення свого права в частині невиконання рішення по суті спірних вимог, тобто постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019.

За приписами пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг/заяв. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

ОСОБА_1 реалізував надане йому процесуальним законодавством право оскаржити бездіяльність пенсійного органу щодо невиконання постанови суду апеляційної інстанції, внаслідок чого ухвалено окрему ухвалу від 14.01.2019. Положеннями ст. 383 КАС України не передбачено право позивача повторного звернення із заявою.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваній ухвалі висновок щодо невідповідності заяви ОСОБА_1 нормам ст. 383 КАС України, що за приписами ч. 5 цієї статті зумовлює її повернення.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 812/1540/18 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 812/1540/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 20 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. Г. Сухарьок

Судді Т. Г. Гаврищук

Е. Г. Казначеєв