Справа № 160/9074/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року Справа № 160/9074/19
18 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить
2) зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІП НОМЕР_1 , пенсію на пільгових умовах з 19 березня 2019 року, із зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи:
- з 20.12.1999 року по 01.02.2000 року, в якості маляра-будівельника, управління будівництва;
- з 01.02.2005 року по 30.01.2006 року, в якості маляра будівельного, як маляра управління будівництва, на відкритому акціонерному товаристві «Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського»;
- з 30.01.2011 року по 27.07.2011 року, в якості маляра, ремонтно-будівельні дільниці, цеху ремонту металургійного обладнання № 2 Сервісного центру, на приватною акціонерному товаристві «Євраз - Дніпровський металургійний завод» за Списком № 2 виробництв, цехів, професій, та посад на підземних роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, призначивши її пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте, у своїй відповіді від 04.04.2019 року позивачу відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах за віком за Списком № 2, оскільки пільговий стаж склав 8 років 10 місяців 17 днів, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах, з чим позивач не погодилась та звернулася з даним позовом до суду, позовні вимоги просила задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі №160/9074/19 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче провадження призначено на 12 листопада 2019 року о 11:40 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в той же день.
Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року від відповідача було витребувано належним чином завірену копію пенсійної справи та запропоновано у разі невизнання позову протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду надати відзив на позовну заяву.
07 жовтня 2019 р. на виконання умов ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019р. на адресу суду надійшла належним чином завірена копія пенсійної справи ОСОБА_1 та відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідачем зазначено, що згідно наданого пакету документів позивачем пільговий стаж позивачки склав 8 років 10 місяців 17 днів, тому цього недостатньо для призначення позивачу пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 19.03.2019 року звернулась до головного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
До заяви були надані наступні документи:
- індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1999 року по 2011 включно;
- Постанову № 254 від 25.08.1994 року щодо атестації робочих місць на підприємстві,
- Лист № 003/077-92 від 23.04.2003 про продовження терміну дії Постанови (наказу) № 254 від 25.08.1994 року до 31.01.2000 року;
- наказ № 48 від 01.02.2000 року щодо атестації робочих місць на підприємстві;
- витяг з документу щодо атестації робочих місць на ім`я ОСОБА_1 ;
- лист № 003/07-1-17 від 18.01.2006 про продовження терміну дії Наказу № 48 від 01.02.2000 до 30.04.2006 року;
- наказ № 31 від 30.01.2006 року щодо атестації робочих місць на підприємстві;
- лист № 1924 від 16.12.2009 року про ліквідацію управління будівництва, утворення ремонтно-будівельного цеху та розповсюдження дії наказу № 31 від 30.01.2006;
- лист № 1429а від 31.03.2010 року про введення в організаційну структуру управління Сервісний центр № 1 та розповсюдження дії наказу № 31 від 30.01.2006 року,
- лист № 5085 від 27.07.2012 про продовження терміну дії наказу № 31 від 30.01.2006 до 31.10.2012 року;
- наказ № 661 від 30.07.2012 року щодо атестації робочих місць на підприємстві;
- довідку уточнюючу особливий характер робіт або умов праці необхідний для призначення пільгової пенсії (без дати та номеру) за підписом начальника ремонтно-будівельного цеху ОСОБА_2 та економіста з праці 1 категорії ОСОБА_3 ;
- довідку № 16.4/24 від 02.01.2018 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або запису у ній;
- довідку № 16.4/25 від 02.01.2018 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або запису у ній;
- довідку № 16.4/26 від 02.01.2018 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або запису у ній.
Листом від 04.04.2019 року позивачу повідомлено про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах з підстав недостатності стажу, а саме: 8 років 10 місяців та 17 днів, проте, необхідно стаж 10 років.
При підрахунку загального пільгового стажу пенсійним фондом не враховані періоди, коли дія наказів про затвердження результатів чергової загальнозаводської атестації робочих місць за умовами праці закінчувалась (5 років).
Позивач не погодився з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії незалежно від віку, що і стало предметом даного позову.
Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з таких міркувань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Трудова книжка, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України та згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача ( НОМЕР_2 ), зокрема, містяться записи на підтвердження оскаржуваного періоду роботи позивача, а саме:
- 10.06.1996 року прийнята на орендне підприємство Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського маляром 4 разряду ремонтно-будівельного цеху, наказ № 371/2 від 10.06.1996 року;
- 19.08.1996 року звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років, наказ № 915 від 19.08.1996 року;
- 20.12.1999 року прийнята на ТОВ «Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» будівельним маляром 4 разряду до управління будівництва, наказ № 1350/2 від 20.12.1999 року;
- 10.07.2001 року звільнена за власним бажанням, наказ № 139/3 від 10.07.2001 року;
- 22.07.2002року прийнята на ТОВ «Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» будівельним маляром 5 разряду до управління будівництва, наказ № 633/2 від 22.07.2002 року;
- 01.05.2006 року переведена там же маляром (зайнятим на роботах з застосуванням шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки 5-го розряду дільниці будівництва, розпорядження № 31 від 30.01.2006 року;
- 01.07.2008 року присвоєно 6 розряд у тій же професії, розпорядження № 51 від 01.07.2008 року;
- 01.10.2008 року переведена маляром до ремонтно-будівельного цеху (зайнятим на роботах з застосуванням шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки) 6-го розряду будівельної дільниці, розпорядження № 149 від 01.10.2008 року;
- 01.04.2010 року переведена до цеху ремонту металургійного обладнання №2 Сервісного центру у той же професії ремонтно-будівельної дільниці, наказ № 153 від 19.02.2010 року;
- 27.07.2011 року звільнена за власним бажанням, розпорядження № 325/1 від 27.07.2011 року.
Як вбачається з копії трудової книжки ( НОМЕР_2 ) записи зроблені чітко, та не містять виправлень.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за зами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N 442 (442-92-п), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, вина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Частиною другою пункту 4 зазначеного Порядку №442 встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
З аналізу чинного законодавств можна зробити висновок, що законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці 21.08.1992р. (п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, й, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики 18.11.2005р. №383.
За змістом пунктів 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. № 442, що набрав чинності 21.08.1992р., атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних них факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку № 442 передбачено, що атестація робочих місць за умовами проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного років.
Згідно з підпунктами 4.1 - 4.3 Порядку № 383 при призначенні пенсії за віком на умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами м 21.08 1992р.. відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджено за результатами атестації.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997р. (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01. 09.1992р. №41.
З матеріалів справи вбачається, що Дніпропетровською обласною державною експертизою умов праці подовжувався термін дії наказів про атестацію на відповідні строки. Зважаючи на дані листи щодо продовження терміну дії наказів про затвердження атестації робочих місць, їх дія розповсюджувалася на період роботи позивача, а саме:
- термін дії Постанова № 254 від 25.08.1994 року, щодо затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці, скінчився 25.08.1999 року, однак листом головного державного експерта області з умов праці № 003/077-92 від 23.04.2003 року про продовження терміну дії постанови (наказу) № 254 від 25.08.1994 року продовжено до 31.01.2000 року;
- термін дії наказу № 48 від 01.02.2000 року щодо затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві, скінчився 01.02.2005 року, листом Головного державного експерта області з умов праці 003/07-1-17 від 18.01.2006 про продовження терміну дії наказу № 48 від 01.02.2000 продовжено до 30.04.2006 року;
- термін дії наказу № 31 від 30.01.2006 року щодо затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві, скінчився 30.01.2011 року, відповідно до листа № 5085 від 27.07.2012 р. головним державним експертом області з умов праці погоджено та продовжено термін дії наказу № 31 від 30.01.2006 до 31.10.2012 року.
Зважаючи на те, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств, а тому її непроведення не може позбавити позивачку, як громадянина України, конституційних прав на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до положень Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 02.04.2019 року по справі № 428/1695/17., від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 , від 31 січня 2019 року у справі № 423/1450/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а , що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, за умови підтвердження трудового стажу, наявності арестації робочого місця, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих) підстав.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо .При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Отже, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Підсумовуючи все вищенаведене, суд вважає, що подані позивачем документи належним чином підтверджують трудовий стаж позивача, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме:
- з 20.12.1999 року по 01.02.2000 року в якості маляра-будівельника, управління будівництва;
- з 01.02.2005 року по 30.01.2006 року в якості маляра будівельного, як маляра управління будівництва, на відкритому акціонерному товаристві «Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського»;
- з 30.01.2011 року по 27.07.2011 року, в якості маляра, ремонтно-будівельні дільниці, цеху ремонту металургійного обладнання № 2 Сервісного центру, на приватною акціонерному товаристві «Євраз - Дніпровський металургійний завод» за Списком № 2 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехах.
Таким чином, враховуючи відсутність недоліків у записах в трудовій книжці позивача, у відповідача відсутні підстави для відмови для зарахування періодів роботи позивача з 20.12.1999 року по 01.02.2000 року, з 01.02.2005 року по 30.01.2006., з 30.01.2011 року по 27.07.2011 до загального страхового та пільгового стажу, тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Між тим, позовна вимога про зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІП НОМЕР_1 , пенсію на пільгових умовах з 19 березня 2019 року та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не може бути задоволена судом, оскільки позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права і суд не може втручатись в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Відтак, виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень
Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні.
Відтак, даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи задоволення основної позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суд вважає за можливе присудити всі здійснені позивачем документально підтверджених судових витрат з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Керуючись ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук