Справа № 200/8483/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року справа №200/8483/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Логойда Т.В.) від 02 вересня 2019 року, повний текст рішення складено 02 вересня 2019 року, по справі №200/8483/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання неправомірною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку в день звільнення 21 серпня 2015 року; стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.08.2015 року по 26.06.2019 року включно в розмірі 568 827,48 грн без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку в день звільнення 21 серпня 2015 року; стягнуто середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.08.2015 року по 27.06.2019 року в розмірі 373 029,44 грн без урахуванням обов`язкових податків та зборів. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції. В абзаці третьому резолютивної частини рішення цифри «373 029» замінити цифрами «555 601» та цифри «44» замінити цифрами «40», слова «триста сімдесят три тисячі двадцять дев`ять» замінити словами «п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот одна» та слова «сорок чотири» замінити словами «сорок». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не надана правова оцінка тому, що відповідачем було надано до дві сфальсифіковані, однакові за номером та датою їх видачі, але різні за змістом, довідки від 20.08.2019 року за №1 про розрахунок середнього грошового забезпечення, в яких, всупереч висновку постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 року по справі №235/2277/17, яка набрала законної сили та касаційному оскарженню не підлягає, не зазначена інформація про нараховані та виплачені позивачу сум грошової винагороди особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції та зазначена не повна інформація про нараховані та виплачені суми грошової винагороди особам рядового і начальницького складу під час проведення АТО, а саме не було зазначено, що у серпні 2015 року йому нарахована та виплачена грошова винагорода особам рядового і начальницького складу під час проведення АТО в сумі 8 144,00 грн: за червень 2015 року в сумі 4 072,0грн, за липень 2015 року в сумі 4 072,00 грн, що призвело до суттєвого зниження середньоденного розміру грошового забезпечення. Позивач також зазначив, що замість належної суми середнього заробітку 555 601,40 грн за 964 робочих дні затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням вимог постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 року по справі №235/2277/17 та наданою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області довідки від 07.05.2018 року №70 шд/лк про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед звільнення), судом не правомірно враховано тільки 373 029,44 грн., що не відповідає фактичним даним, які мають значення для вирішення предмету спору, та належні та допустимі докази на підтвердження цих даних. Судом першої інстанції не було надано оцінки його доводам щодо постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року та ухвали Верховного суду від 15.04.2019р. в справі №0540/7500/18-а.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення у відповідній частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що розрахунок середньоденної заробітної плати, проведений судом із сум грошового забезпечення, виплачених позивачу за дві місяці, які передували звільненню, у тому числі разових виплат - винагороди за участь в АТО за червень-липень 2015 року, зроблений всупереч законодавству в тому числі і наказу МВС України від 31.12.2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ». Відповідач також вважає, що судом не вірно визначено період, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку. Судом першої інстанції не було враховано, що при звільненні з ОВС позивачу в повному обсязі була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 52 940,16 грн, згідно платіжного доручення від 28.09.2015 року №685. З виплаченою сумою позивач погодився. Тільки через три роки позивач звернувся до суду першої інстанції з питанням про перерахування одноразової грошової допомоги. На виконання судового рішення від 28.12.2018 року у справі №0540/7500/18-а, яке набрало законної сили 12.03.2019 року при отриманні фінансування 26.06.2019 року через установу банка, позивачу проведено доплату одноразової грошової допомоги в сумі 17 599,27 грн. Крім того, судом при розгляді справи не прийнято до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії УМВС України на Донецькій залізниці, як бюджетної установи, щодо її виплати.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідачем надіслано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення в частині позовних вимог у яких відмовлено залишити без змін, в іншій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиви на апеляційні скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, з якої звільнений з 21 серпня 2015 року.

Позивачу 28.09.2015р. була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 52940,16 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року в справі №0540/7500/18-а визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці щодо не включення до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби доплати за роботу в нічний час, премії та грошової винагороди особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції і не проведення її перерахунку позивачеві згідно з довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 07 травня 2018 року №70 шд/лк та грошового атестату №148, відповідно до ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей»; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці включити до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби доплату за роботу у нічний час, премію та грошову винагороду особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції, згідно з довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 07 травня 2018 року №70 шд/лк та грошового атестату №148, відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», виходячи з виплат за липень 2015 року; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивачу виходячи зі складових місячного грошового забезпечення за липень 2015 року з урахуванням раніше виплаченої суми; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року в справі №0540/7500/18-а рішення суду першої інстанції змінено: в абзаці другому та третьому резолютивної частини судового рішення слова «та грошової винагороди особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції», «та грошову винагороду особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції» - виключено; в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року - залишено без змін.

27 червня 2019 року на виконання вказаного судового рішення позивачу виплачено недоплачену при звільненні зі служби одноразову грошову допомогу в сумі 17599,27 грн. шляхом перерахування її на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ «Ощадбанк», що підтверджується відповідною банківською квитанцією та платіжним дорученням від 26 червня 2019 року №11.

До цього - 04 червня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, на що отримав відповідь від 14 червня 2019 року № 89/лк, в якій не містилося відповіді на вказане питання.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в справі №235/2277/17, яка набрала законної сила, позов ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зокрема зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці виготовити та надати завірену копію ОСОБА_1 , а також направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг військовослужбовцям внутрішніх військ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, звільненим зі служби, та членам їх сімей згідно додатку 2 довідку про додаткові види грошового забезпечення, а саме про те, що у серпні 2015 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова винагорода особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції в сумі 8144 грн., а саме: за червень 2015 року в сумі 4072 грн., за липень 2015 року в сумі 4072 грн., на яку був нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем позивачу видано довідку від 07 травня 2018 року №70 шд/лк, в якій зазначено, зокрема, що грошова винагорода особам рядового і начальницького складу за час проведення антитерористичної операції нарахована та виплачена позивачу: у червні 2015 року - в сумі 3516 грн., у липні 2015 року - 3598 грн., а також нарахована та виплачена позивачу у серпні 2015 року - в сумі 8144 грн., (за червень 2015 року в сумі 4072 грн. та за липень 2015 року в сумі 4072 грн.).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Частиною першою ст. 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114) встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007р. №499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896 (далі - Інструкція №499) при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення працівникам органів внутрішніх справ.

Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівникам органів внутрішніх справ, не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних їм сум, суд апеляційної інстанції вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100), згідно пункту 1 якого затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати .

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

За приписами п.4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, б)одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Пунктом 8 Порядку№100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 21 серпня 2015 року, а тому останні два місяці роботи позивача для нарахування виплати це - червень та липень 2015 року.

Відповідно до довідки №1 від 20.08.2019р. про розрахунок середнього грошового забезпечення позивача, наданої відповідачем на виконання ухвал суду першої інстанції (а.с.166) середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню, складало:

- червень 2015 року - 4098,96 грн. (у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 2728,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 26,64 грн.), кількість робочих днів - 20;

- липень 2015 року - 5426,11 грн. (у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 4052,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 29,79 грн), кількість робочих днів - 23;

Всього за червень та липень 2015 року - 9525,07 грн. .Середньоденне забезпечення відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 склало 221,51 грн. (9525,07 грн. : 43).

У довідці також зазначено про те, що винагорода за безпосередню участь в АТО є разовою, не має постійного характеру, виплачується лише у разі включення до наказу АТЦ та до розрахунку середньоденного грошового забезпечення згідно п.4 постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 не враховується.

В матеріалах справи (а.с.169) також міститься довідка №1 від 20.08.2019р. про розрахунок середнього грошового забезпечення позивача, згідно якої середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню, складало:

- червень 2015 року - 4098,96 грн. (у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 2728,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 26,64 грн.), кількість робочих днів - 20; окремо зазначена винагорода за участь в АТО 3516,00 грн.

- липень 2015 року - 5426,11 грн. (у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 4052,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 29,79 грн), кількість робочих днів - 23; окремо зазначена винагорода за участь в АТО 3598,00 грн.

Всього за червень та липень 2015 року - 9525,07 грн., винагорода за участь в АТО 7114,00 грн., разом 16639,07 грн. Середньоденне забезпечення відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 склало 386,96 грн. (16639,07грн. : 43).

Тобто, наведені довідки різняться між собою лише наявністю в одній із них відомостей щодо виплаченої винагороди за участь в АТО.

За таких обставин, доводи позивача про те, що ці довідки є сфальсифікованими, колегією суддів не прийнято до уваги.

Посилання позивача на ті обставини, що ці довідки суперечать висновку постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в справі №235/2277/17, колегія суддів вважає безпідставними , оскільки наведеним судовим рішенням вирішено питання щодо надання довідки для призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Порядок обчислення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені врегульовано іншим нормативним актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, пунктом 2 якого встановлено, що обчислення середньої заробітної плати у спірних правовідносинах обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 21 серпня 2015 року, то останні два місяці роботи позивача для нарахування виплати це - червень та липень 2015 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в справі №235/2277/17 зобов`язано надати довідку про додаткові види грошового забезпечення, що були нараховані та виплачені у серпні 2015р.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при обчисленні розміру середнього заробітку правомірно було враховано винагороду за участь в АТО в розмірі: червень -3516,00 грн., липень 2015р. - 3598,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винагорода за участь в антитерористичній операції не є одноразовою виплатою (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), яка у відповідності до вимог п.4 Порядку №100 не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Посилання позивача на наявність в матеріалах справи сфальсифікованих двох однакових довідок від 15.12.2018р. №259/2, але різних за змістом, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки ці довідки містять інформацію лише про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, доплату за роботу в нічний час, матеріальну допомогу, індексацію та грошову винагороду особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції за період з серпня 2013 року по липень 2015 року. Тобто, вони не є довідками про середню заробітну плату позивача у відповідності до вимог Порядку №100.

Посилання позивача на ті обставини, що судом першої інстанції не було надано оцінки його доводам щодо постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року та ухвали Верховного суду від 15.04.2019р. в справі №0540/7500/18-а, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на положення ч.1 ст.370 КАС України, за приписами якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 18.09.2015 року №560/13/133-15 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у червні 2015 року становила 20 днів, у липні 2015 року - 23 дні, тобто загальна кількості робочих днів за червень та липень 2015 року становила 43 дні.

Довідка про розрахунок середнього грошового забезпечення №1 від 20.08.2019р. містить в собі аналогічну кількість робочих днів позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно визначено середньоденне забезпечення позивача відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 в розмірі - 386,96 грн. (червень та липень 2015 року - 9525,07 грн., винагорода за участь в АТО 7114,00 грн. =16639,07 грн. : 43 дні).

Водночас, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, судом першої інстанції не було враховано, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 р. у справі №0540/7500/18-а, з урахуванням змін згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019р., позов задоволено частково.

Частиною 2 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що у разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що у разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Верховний суд у постановах від 04 квітня 2018 року у справі №524/1714/16-а та від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16 висловив правову позицію про те, що при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 р. у справі №0540/7500/18-а, з урахуванням змін згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019р., позов задоволено частково.

На виконання наведеного рішення позивачу було виплачено 17 599,27 грн., позивач просить стягнути компенсацію за затримку розрахунку 568 827 грн. 48 коп., що набагато перевищує розмір невиплаченої суми.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 17 108,86 грн., яка буде співмірною з урахуванням розміру спірної суми по компенсації та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із загальною сумою одноразової грошової допомоги, яка підлягала виплаті, а також з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом через три роки після звільнення та отримання одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача звільнено зі служби з 21 серпня 2015 року. Виплата позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні відбулася із затримкою, а саме: - 28 вересня 2015 року - 52940,16 грн. (386,96 грн. х 26р.д= 10060,96 грн.); на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 р. у справі №0540/7500/18-а, з урахуванням змін згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019р. - 27 червня 2019 року - 17599,27 грн.. ((386,96 грн. х 73 р.д.) х 24.95% (недоплачений % від загальної суми одноразової грошової допомоги) = 7047,90 грн.).

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції.

Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, колегія суддів також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, а відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року по справі №200/8483/19-а - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року по справі №200/8483/19-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року по справі №200/8483/19-а - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року по справі №200/8483/19-а вислів «в розмірі 373 029 (триста сімдесят три тисячі двадцять дев`ять) грн 44 коп.» замінити висловом «в розмірі 17 108,86 грн. (сімнадцять тисяч сто вісім грн) 86 коп.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року по справі №200/8483/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 листопада 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко