Справа № 826/3056/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3056/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "РІДНА ЇЖА" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року, суддя Арсірій Р.О., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "РІДНА ЇЖА" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Людмили Вікторівни, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІДНА ЇЖА" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Людмили Вікторівни, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2016 року № 30141509, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року закрито провадження в адміністративній справі №826/3056/17. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рідна Їжа" його право на звернення з вказаними позовними вимогами за правилами господарського судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2015 року Господарським судом міста Києва прийнято рішення справі № 906/1186/14 за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Берком", треті особи без самостійних вимог: ТОВ "Компанія "РІДНА ЇЖА", ТОВ "Нові Медіа Перспективи" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

21.06.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ "Дельта Банк" об`єкта нерухомості за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Залізнична, 4.

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, сформованого станом 23.09.2016 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна: цех по переробці м`яса, під літерою "А-2", нежитлова будівля, загальна площа: 2926,8 кв.м., який знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Залізнична, 4 на підставі рішення Господарського суду міста Києва №906/1186/14 від 25.12.2015 року, зареєстрований відповідачем (з відкриттям розділу) за ПАТ "Дельта Банк" (третьою особою, .

Як вбачається з позовної заяви, позивач заперечує правомірність набуття права власності третьою особою на спірний об`єкт нерухомості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини, з яких подано позовну заяву виникли щодо правомірності/неправомірності набуття права власності на нерухоме майно третьою особою, що в свою чергу свідчить про наявність невирішеного спору про право власності на об`єкт нерухомості, а саме: цех по переробці м`яса, під літерою "А-2", нежитлова будівля, загальна площа: 2926,8 кв.м., який знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Залізнична, 4.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно - правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у даному процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Разом з тим законодавцем також врегульоване питання, коли у спорах між особою приватного права та суб`єктом владних повноважень не поширюється юрисдикція адміністративного суду, а саме: ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому снопі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Наведена норма свідчить про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання дій приватного нотаріусу, як державного реєстратора, лише у випадку, якщо позовні вимоги не є похідними від вимог у приватно правовому спорі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.

Колегія суддів зазначає, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про припинення права власності на нерухоме майно та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а прийняте відповідачем оскаржуване рішення стосувалося скасування та реєстрації речових прав третіх осіб між якими, в свою чергу, є невирішений спір про право.

Наведене свідчить про те, що заявлені у справі вимоги випливають із відносин, які мають приватно-правовий характер, а оскаржувані дії відповідача є лише наслідком реалізації сторонами по справі їх прав, тобто є похідними.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Оскільки існує невирішений спір про право, то дані правовідносини не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Механізм визнання права власності на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року по справі №826/12559/16.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, то підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сам по собі факт участі у спорі органу державної влади, органу місцевого самоврядування не дає підстав оспорювати спір з публічно - правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулося особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 16.10.2018 року у справі № 914/870/17.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного від 05.06.2018 року у справі № 543/730/14-ц.

Таким чином, дії суб`єкта владних повноважень у сфері державної реєстрації прав можуть оспорюватися, якщо за результатами реалізації повноважень суб`єкта владних повноважень у фізичної чи юридичної особи виникає право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

З матеріалів справи вбачається, що в якості обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на відсутність правових підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно ПАТ "Дельта Банк", яке, на переконання позивача, протиправно реєструвалось відповідачем за вказаною особою, оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею.

Отже, підставами даного позову визначені обставини неправомірності, на думку позивача, набуття третіми особами права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, що, на його переконання, порушує належне йому право власності.

Тобто, звернення позивача до суду із цим позовом пов`язане з необхідністю захисту його прав у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин.

За таких умов вирішення судом вимог щодо визнання дій нотаріуса протиправними не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки їх предметом у даному випадку є не перевірка адміністративно-розпорядчих дій державного реєстратора (приватного нотаріуса) чи встановлення законності (незаконності) його дій.

Спір безпосередньо пов`язаний із захистом речового (цивільного) права на предмет іпотеки, яке не може бути захищене у випадку публічно-правових відносин незалежно від того, що відповідач с суб`єктом владних повноважень у розумінні статті З КАС України та здійснював владні управлінські функції на виконання делегованих повноважень, покладених на нього Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів зазначає, що, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи витікають між- державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 490/5986/17-ц.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням правових висновків Верховного Суду, а також встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність публічно-правового спору у спірних правовідносинах, а відтак, розгляд приватноправових вимог позивача повинен здійснюватися у порядку господарського судочинства.

Так, ч. 1 ст. 20 ГК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Таким чином, вирішення питання про визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2016 року № 30141509, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною обґрунтовано тим, що реєстратором прийнято рішення з порушенням порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки рішення прийняте без попередньо нотаріального посвідчення правочину.

З аналізу обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли з умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотеки) та реалізацією прав іпотекодержателя на предмет.

Отже, спірні правовідносини пов`язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), на момент звернення до суду право власності на спірне нерухоме майно перейшло до третьої особи, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене вище, розгляд такого спору знаходиться поза межами компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду З прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але и на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвен і ці.

З урахуванням наведеного, даний спір не підлягає розгляду адміністративним судом та віднесений до юрисдикції господарського суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зміст поданої позивачем заяви, встановлено наявність підстав для закриття провадження у справі, визначених ст. 238 КАС України.

Частиною 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "РІДНА ЇЖА" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 19 листопада 2019 року.