Справа № 240/5018/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Житомир справа № 240/5018/19

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю: позивача : ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Зотова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення моральної шкоди, компенсації за відпустку та одноразову грошову допомогу,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- стягнути з УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії на користь позивача заборгованість за вимушений прогул із невиплаченої заробітної плати у сумі 32587,75 грн., за затримку розрахунку при звільненні 8199,54;

- стягнути з УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії на користь позивача компенсацію за відпустку 5176,10 грн.;

- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС в Житомирській області перерахувати та виплатити відповідно до середньої заробітної плати 7699,62 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС в Житомирській області направити до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області довідку про зміну суми грошового утримання з часу звільнення;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., судові витрати та судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення, натомість йому виплата була зроблена лише 22.09.2015 року - через 33 дні. Тому, вважає, що має право на отримання невиплаченої йому заробітної плати у день його звільнення до дня отримання такого розрахунку. В позові зазначено, що при звільнені позивачу не правильно визначено всі види виплат, так як не враховано щомісячне преміювання. Його середня заробітна плата повинна становити 7699,62 грн., а тому просить зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС в Житомирській області перерахувати і виплатити йому всі платежі при звільненні із збільшеного розміру заробітної плати. Вказує на те, що із дня звільнення йому виплачується пенсія з суми виплати по останньому місяцю роботи, просить зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській області направити до Головного Управління пенсійного фонду України в Житомирській області довідку про зміну суми грошового утримання з часу звільнення. Вважає, що внаслідок протиправних дій УМВС України в Житомирській області ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.

25 вересня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України надійшов відзив на позовну заяву від Управління МВС України в Житомирській області відповідно до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що відповідачем були проведені розрахунки з позивачем при звільненні повністю та відповідно до норм діючого законодавства.(а.с.85-95).

В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 26 вересня 2019 року о 10:30, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21 жовтня 2019 року о 12:00.

В судовому засіданні, призначеному на 21 жовтня 2019 року о 12:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 29 жовтня 2019 року о 14:00 у зв`язку з клопотанням позивача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні, призначеному на 29 жовтня 2019 року о 14:00, судом в порядку статті 243 КАС України постановлено ухвалу про витребування з Корольовського районного суду ухвалу з відміткою про набрання законної сили та зупинення провадження у справі до 14 листопада 2019 року об 11:00.

06 листопада 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшов лист на виконання ухвали від 29 жовтня 2019 року вих.№2/296/313/19 від 04.11.2019 року. (а.с.136-138).

В судове засідання, призначене на 14 листопада 2019 року об 11:00, з`явився позивач та представник відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, викладених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та заявив клопотання про залишення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні без розгляду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року клопотання задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом УМВС України в Житомирській області від 07.11.2014 №358 о/с "Про оголошення наказу МВС України від 25.10.2014 №2227 о/с" відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено за п.45 "д" (в порядку дисциплінарного стягнення) полковника міліції ОСОБА_1 з посади начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області, зарахувавши його в розпорядження цього ж УМВС. Підстава: наказ МВС від 25.10.2014 №2227 о/с. (а.с.29).

Не погодившись зі звільненням ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Постановою ЖОАС від 18.02.2015 в задоволені позову було відмовлено.

Однак, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року по справі №806/5189/14 апеляційну скаргу позивача задоволено частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2015 р. скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними, скасування наказів від 25.09.2014 року і від 25.10.2014 року та в частині поновлення на посаді.

Прийнято нову постанову у названій частині.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1129 від 25 вересня 2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників окремих органів та підрозділів УМВС України в Житомирській області" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №227 о/с від 25 жовтня 2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області з моменту звільнення (а.с.21-28).

13.07.2015 позивача відповідно до наказу УМВС України в Житомирській області №183 було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "в" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (через обмежений стан здоров`я) на підставі свідоцтва про хворобу (а.с.30).

Зазначений наказ ОСОБА_1 було оскаржено в судовому порядку і постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі №806/2774/15 визнано протиправним та скасовано наказ №183 о/с УМВС України в Житомирській області від 13 липня 2015 року та поновлено ОСОБА_1 в складі органів внутрішніх справ з моменту звільнення (а.с. 34).

Згідно наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 20.08.2015 року №225 о/с поновлено полковника міліції ОСОБА_1 на посаді начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області, з 25.10.2014 року та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області від 07.11.2014 №358 о/с у частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 з посади начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області із зарахуванням у розпорядження цього ж УМВС (підстава наказ МВС України від 20.08.2015 №1687 о/с), наказ УМВС України в Житомирській області від 13.07.2015 №183 о/с у частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п.64 «в» (через обмежений стан здоров`я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. (підстава: наказ МВС України від 20.08.2015 року №1687 о/с).(а.с.31)

Відповідно до Наказу УМВС України від 20.08.2015 №226 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області. (підстава: наказ МВС України від 20.08.2015 №1689 о/с) (а.с.32)

Відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 20.08.2019 року №227 полковника міліції ОСОБА_1 начальника міського відділу УМВС України в Житомирській області звільнено з органів внутрішніх справ з 20 серпня 2015 року. Вислуга років на день звільнення становить: календарна - 24 роки 03 місяці 27 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 00 місяців 10 днів. (підстава: подання заступника начальника УМВСУ, свідоцтво про хворобу від 20.05.2015 №190/29). (а.с.33).

Згідно довідки Житомирського відділу УМВС України в Житомирській області №1300/29 від 20.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 у серпні 2015 року нараховано та виплачено грошові кошти у сумі 45194,08 грн., а саме:

- одноразова вихідна допомога при звільненні 42670,56 грн.;

- компенсація за невикористану відпустку в році звільнення 2523,52 грн.;

Окрім цього, у вересні 2015 року нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 24397,63 грн., а саме:

- посадовий оклад - 8638,71 грн. (за період з лютого 2015 по серпень 2015 року п.2.2 наказу №499 від 31.12.2007);

- оклад за спецзвання - 897,10 грн. (за період з лютого 2015 по серпень 2015 року п.2.1 наказу №499 від 31.12.2007);

- вислуга років - 3337,53 грн. (за період з лютого 2015 по серпень 2015 року п.2.4 наказу №499 від 31.12.2007);

- надбавка за особливо важливі завдання - 6436,70 грн. (за період з лютого 2015 по серпень 2015 року п.2.5 наказу №499 від 31.12.2007);

- надбавка за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - 4319,35 грн. (за період з лютого 2015 по серпень 2015 року п.2.6 наказу №499 від 31.12.2007);

- щомісячна премія 3063,92 грн. (за листопад 2014 року);

- індексація - 663,71 грн. (за період з лютого 2015 по серпень 2015 року) (а.с. 99).

Вважаючи, що розрахунок виплат за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року проведено не з повної суми його грошового забезпечення, а саме: не враховано щомісячну премію, позивач звернувся до суду із вимогою стягнути недоплачені кошти при звільненні та завдану такими діями моральну шкоду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, за заявою позивача листом від 29.09.2015 року №9/1056 його повідомлено, що буде проведено нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 25.10.2014 по 20.08.2015 з розрахунку основних та додаткових видів грошового забезпечення (без премії) за останньою посадою перед звільненням з урахуванням різниці виплачених сум. Роз"яснено що наказами за спірний період премії позивачу не встановлювались, тому немає підстав для нарахування такого виду забезпечення (а.с.36).

З матеріалів справи встановлено, що складові грошового забезпечення позивача відображено в його грошовому атестаті №58 та складались з: посадового окладу - 1300,00 грн. на місяць, окладу за спеціальне звання - 135,00 грн. на місяць, надбавки за вислугу років у розмірі 35% - 502,25 грн. на місяць, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 50 % - 968,63 грн. на місяць, надбавки за оперативно-розшукову, розвідувальну, контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службової діяльності - у розмірі 50% 650 грн. на місяць. Вислуга років станом на 20.08.2015 визначена 24 роки 3місяці 27днів.

Грошовий атестат підписаний ОСОБА_1 без заперечень (а.с. 100-101).

Згідно довідки Житомирського відділу УМВС України в Житомирській області №1300/29 від 20.09.2018 року (а.с.99) при його звільнені ОСОБА_1 у серпні та вересні 2015 року були нараховані та виплачені грошові кошти.

Відповідно до довідки про розмір його грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 30.09.2015 премія за спірний період була нарахована у листопаді і грудні 2014 за жовтень та листопад 2014 та виплачена у вересні 2019 року (а.с.102 обор.).

Щодо не включення до розрахунку грошового забезпечення щомісячної премії, то суд зазначає, що згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 частини 5 цієї ж Постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Згідно з п. 1.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року (далі Інструкція), ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби. (п. 1.3. Інструкції)

Згідно з п. 2.15.1. цієї ж Інструкції, преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення.

Індивідуальні розміри премії не обмежуються максимальними розмірами та встановлюються за рішенням керівника підрозділу в межах фонду преміювання.

Згідно з п. 2.15.2. цієї ж Інструкції, преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до Положення про преміювання, розробленого з метою визначення порядку матеріального заохочення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з урахуванням специфіки та особливостей виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів.

Слід зазначити, що порядок преміювання особового складу органів внутрішніх справ на момент виникнення спірних правовідносин було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".

Зокрема підпунктом 2 пункту 5 вказаної постанови Уряду чітко визначено, що керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Тобто на законодавчому рівні передбачено право відповідного керівника, а не його обов`язок, здійснювати преміювання підлеглих.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при визначені розрахункової величини середньої заробітної плати ОСОБА_1 були враховані всі складові грошового забезпечення, які йому виплачувались у спірний період.

Щодо вимоги про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, то право на отримання такої допомоги при звільненні працівників міліції регламентовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі по тексту - Порядок) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ у зв`язку зі скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, суд зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні не являється складовою грошового утримання працівників міліції, право на її нарахування та отримання було набуто (отримано) ОСОБА_1 лише після моменту його звільнення з органів внутрішніх справ, тобто після 20.08.2018 згідно наказу УМВС України в Житомирській області №227 о/с про звільнення останнього.

З матеріалів справи встановлено, що таку виплату було проведено на користь позивача Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області в сумі 42 670 грн. 56 коп. в серпні 2015 року, окрім цього було проведено і виплату компенсації за невикористану відпустку в році звільнення в сумі 2 532 гри. 52 коп., отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так як в ході судового розгляду справи не встановлено, що діями чи бездіяльністю відповідача права чи законні інтереси ОСОБА_1 не порушені, то суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії (Старий Бульвар 5/37, м.Житомир, 10008, ) про стягнення моральної шкоди, компенсації за відпустку та одноразову грошову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 21 листопада 2019 року.

Суддя О.Г. ОСОБА_2