Справа № 360/3789/19
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №360/3789/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року в справі № 360/3789/19 (головуючий І інстанції Тихонов І.В., повний текст судового рішення складено та підписано 24 вересня 2019 року в м. Сєвєвродонецьк) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Рубіжанського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі відповідач, Управління, орган соціального страхування), в якому просив визнати протиправними дії Управління щодо невиплати страхових виплат з 01 січня 2017 року та зобов`язати нарахувати та виплатити виниклу заборгованість зі страхових виплат з відповідними перерахунками (підвищеннями), а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 призначені страхові виплати в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач з липня 2015 року перебував на обліку Управління та отримував відповідні кошти, але з січня 2017 року нарахування та виплата страхових виплат припинені (а.с. 4-12).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області від 30 грудня 2016 року № 1212/1381/1381/83 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року;

- зобов`язано Рубіжанське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області поновити ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати, а також виплатити заборгованість з щомісячних страхових виплат, що виникла за період їх несплати, починаючи з 01 січня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, орган соціального страхування подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, тому нарахування та виплата йому соціальних виплат провадиться з особливостями, визначеними Кабінетом Міністрів України. Зокрема, Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції на час виникнення спірних правовідносин передбачалось, що тимчасово переміщені особи мали право на отримання (продовження) вказаних виплат за місцем фактичного проживання (перебування), яке підтверджувалось довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції.

Припинення позивачу страхових виплат відбулось внаслідок отримання від Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області письмового повідомлення про скасування довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_1 .

Таким чином апелянт наголошує, що припинення соціальних виплат мало місце у відповідності до норм чинного законодавства, отже, орган соціального страхування діяв правомірно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог (а.с. 79-82).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи до липня 2014 року ОСОБА_1 перебував на обліку Артемівського відділу м. Луганська управляння виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

У зв`язку із проведенням антитерористичної операції на території луганської області позивач змінив своє місце проживання та звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області з заявами від 09 липня 2015 року, від 21 січня 2016 року та від 10 серпня 2016 року про продовження раніше призначених страхових виплат.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09 липня 2015 року № 917007877, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 .

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області від 17 липня 2015 року № 1212/1381/381/77 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року (коригуюча) позивачу призначено перераховану щомісячну грошову суму в сумі 743,16 грн, вирішено відкориговану виплату проводити з 01 березня 2014 року по 31 грудня 2014 включно (а.с. 53).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області від 17 липня 2015 року № 1212/1381/381/78 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 743,16 грн з 01 грудня 2014 року по 31 січня 2016 року включно (а.с. 54).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області від 05 серпня 2015 року № 1212/1381/381/79 про продовження раніше призначеної, але не виплаченої, щомісячної страхової виплати позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму за червень 2014 року в розмірі 688,75 грн, за липень 2014 року в розмірі 688,75 грн, за серпень 2014 року в розмірі 688,75 грн, за вересень 2014 року в розмірі 688,75 грн, за жовтень 2014 року в розмірі 688,75 грн, за листопад 2014 року в розмірі 688,75 грн (а.с. 56).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області від 21 січня 2016 року № 1212/1381/1381/80 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 743,16 грн (а.с. 59).

Постановою Управління від 10.08.2016 № 1212/1381/1381/82 продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 743,16 грн з 01 серпня 2016 року.

На підставі листа УПСЗН Рубіжанської міської ради від 27.12.2016 № 9/5924 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідач постановою від 30.12.2016 № 1212/1381/1381/83 припинив з 01 січня 2017 року виплату позивачу щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

Згідно з інформаційною довідкою відповідача від 16 вересня 2019 року № 1411/02-1 ОСОБА_1 перебував на обліку з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2016 року та отримував раніше призначені щомісячні страхові виплати. Остання щомісячна страхова виплата ОСОБА_1 виплачена за грудень 2016 року платіжним дорученням № 1234 від 14 грудня 2016 року. З 01.01.2017 постановою органу соціального захисту населення від 30 грудня 2016 року № 1212/1381/1381/83 позивачу припинено страхові виплати на підставі листа управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 27.12.2016 № 9/5924 про скасування довідки ОСОБА_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вважаючи, що Управління без належного законодавчо-встановленого підґрунтя не сплачує належні йому кошти, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок призначення виплат) та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі Порядок здійснення контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 а саме, п. 15 викладено в такій редакції: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.», а п. 18 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.»

За змістом конституційних норм (ст.ст. 113,116,117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон № 1105-XIV з приводу особливостей виплати заборгованості з соціальних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи викладене, суд спростовує доводи апелянта про правомірність дій органу соціального страхування щодо припинення страхових виплат та несплати виниклої заборгованості та погоджує викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок про порушення відповідачем права ОСОБА_1 на отримання щомісячних страхових виплат, яке підлягає відновленню шляхом зобов`язання органу соціального страхування здійснити виплату виниклої заборгованості.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року в справі № 360/3789/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року в справі № 360/3789/19 залишити без змін.

Повне судове рішення 20 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. Г. Сухарьок

Судді Т. Г. Гаврищук

Л. В. Ястребова