Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Верховного Суду Гриціва М. І. на постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 11-638сап19 за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 6 червня 2019 року № 1555/0/15-19, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 4 березня 2019 року № 649/2дп/15-19.
08 липня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 06 червня 2019 року № 1555/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 березня 2019 року № 649/2дп/15-19 «Про притягнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - Рішення), у якій скаржник порушує питання про визнання протиправним і скасування цього рішення.
За наслідками розгляду цієї скарги Велика Палата Верховного Суду 03 жовтня 2019 року ухвалила постанову, якою задовольнила скаргу ОСОБА_1 і скасувала Рішення.
Ухвалення такої постанови обґрунтовано тим, що ВРП у Рішенні не зазначила мотивів, з яких цей орган дійшов висновків щодо пропорційності застосованого виду дисциплінарної відповідальності, а також відсутністю посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді за підпунктом «а» пункту 1, пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Воднораз, скасовуючи Рішення суд, з покликанням на положення статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ), наголосив ВРП на необхідності ретельніше дослідити питання щодо застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарної відповідальності з урахуванням принципу пропорційності та звернути увагу на ті недоліки кваліфікації дій судді, про які зазначено у згаданій постанові суду від 03 жовтня 2019 року.
З постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по суті спору не погоджуюся і керуючись частиною третьою статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне висловити окрему думку.
У цій справі Велика Палата Верховного Суду надала правову оцінку Рішенню через призму співмірності застосованого цим органом виду дисциплінарної відповідальності в контексті обставин, за яких позивач вчинив дисциплінарні проступки, поставлені йому за провину.
По суті Велика Палата Верховного Суду вдалася до перевірки обставин та правової оцінки дій/поведінки судді під час здійснення ним правосуддя, відтак дійшла висновку про невмотивованість Рішення щодо обраного виду дисциплінарного стягнення як підстави для того, щоб його скасувати на підставі пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VІІІ («рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків»).
Погоджуюся з тим, що Велика Палата Верховного Суду наділена юрисдикцією на розгляд скарг на рішення ВРП, втім, на моє переконання, обсяг цієї юрисдикції, з огляду на характер спірних відносин, їхній зміст та суб`єктний склад, зокрема конституційно-правовий статус ВРП у процедурі притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, має певні рамки. Їхні чіткі межі слід визначати в контексті обставин конкретного спору, однак у будь-якому випадку суд адміністративної юрисдикції не може переймати на себе повноваження ВРП щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, що охоплює, в тому числі, обрання виду дисциплінарного стягнення.
Накладення дисциплінарного стягнення на суддю є покаранням за вчинений дисциплінарний проступок і вид цього стягнення корелюється з конкретними обставинами, за яких його вчинено (тобто тих, які в сукупності становлять склад проступку), а також з урахуванням інших чинників, як-от наслідки дисциплінарного проступку, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень. Оцінити дії судді при здійсненні правосуддя на предмет наявності в них складу дисциплінарного проступку, відтак обрати вид стягнення може тільки ВРП, що висновується з конституційно-правового статусу цього органу. У цьому зв`язку завданням суду адміністративної юрисдикції при розгляді таких справ як ця є, з-поміж іншого, перевірити наявність юридичних і фактичних підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а також дотримання встановленої процедури ухвалення рішення. За певних обставин суд може звернути увагу на неспівмірність (непропорційність) застосованого дисциплінарного стягнення зі скоєним проступком, але це має бути надто очевидним (явним) і таким, що потребує реагування.
За обставин цієї справи Велика Палата Верховного Суду по суті висловила незгоду з тим видом дисциплінарного стягнення, яке застосувала ВРП до позивача. Тому вимагати від ВРП мотивувати обраний вид дисциплінарного стягнення в тій площині, як її окреслено у постанові суду, на мою думку, виходить за межі повноважень адміністративного суду і певною мірою є посяганням на повноваження цього органу.
Суддя М. І. Гриців