Справа № 640/4566/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 640/4566/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н.М., розглянувши у загальному провадженні в письмовому порядку адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Українська хіміко-енергетична компанія»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська хіміко-енергетична компанія» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2018 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, що в свою чергу свідчить про відсутність складу податкового правопорушення, покладеного контролюючим органом в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, доводить протиправність визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток страхових організацій, застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку і, як наслідок, унеможливлює прийняття позиції контролюючого органу про правомірність прийняття ним спірного податкового повідомлення - рішення.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, надав письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що камеральна перевірка позивача була проведена правомірно і внаслідок такої перевірки встановлено, що при заповненні декларації позивачем було порушено норми ПК України та наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року № 897, в результаті чого в інтегрованій картці платника сформована необґрунтована сума надмірно сплачених грошових зобов`язань, які фактично до бюджету не сплачені.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Представники сторін заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Так, на підставі положень ч. 3 ст. 194 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

Як убачається із матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 200.10 статті 200 та у порядку статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2018 року ТОВ «Українська хіміко-енергетична компанія», за результатами якої складено акт від 12.11.2018 № 5184/26-15-12-08-20/35981289 (далі по тексту - акт перевірки).

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення вимог п. 48.1 ст. 48, п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України та вимоги наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.04.2017 № 467), що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 7 924 828,00 грн.

Зі змісту акта перевірки убачається, що 08.11.2018 TOB «Українська хіміко-енергетична компанія» подана звітна податкова декларація за три квартали 2018 року за №, в якій заповнено рядок 18 декларації в розмірі 7 924 828 грн (податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)) та відповідно зменшено нараховану суму податку на прибуток за три квартали 2018 року на суму 7 924 828 грн. Проте, рядок 17 декларації за півріччя 2018 року (від 08.08.2018 № ) складає 0 грн., що привело до донарахування податку на прибуток в сумі 7 924 828 грн.

В подальшому, на підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби України прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 №, яким донараховано податкове зобов`язання за платежем: податок прибуток (11021000) у розмірі 7 924 828,00 грн та нараховано штрафну санкції у розмірі 3 962 414,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим рішенням позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України, проте рішенням від 07.03.2019 № 11090/6/99-99-11- 04-01-25 Державна фіскальна служба України залишила скаргу TOB «Українська хіміко-енергетична компанія» без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 № - без змін.

Вважаючи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У свою чергу, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Статтею 76 Податкового кодексу України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Таким чином метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов`язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 1201, 1202 Податкового кодексу України.

У силу вимог пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу;

дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

дохід суб`єктів, які здійснюють випуск та проведення лотерей, підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.8 статті 141 цього Кодексу;

дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Пунктом 137.4 ст.137 ПК України встановлено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

З аналізу наведених норм податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вбачається, що податкове зобов`язання з податку на прибуток розраховується платником цього податку самостійно та ним подаються податкові декларації за податковими (звітними) періодами, які становлять календарні квартал, півріччя, три квартали, рік і розрахунки у вказаних у вказаних деклараціях здійснюються наростаючим підсумком, тобто декларація за три квартали має включати в себе розрахунки за весь період І-ІІІ кварталів (з урахуванням розрахунків з І квартал та за півріччя).

Наказом Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2015 року №897, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1415/27860, затверджено форму Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, згідно з якою: в рядку 17 декларації зазначається Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 12 + рядок 15 - рядок 16 ЗП); в рядку 18 зазначається Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року); в рядку 19 зазначається Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18) (+, -).

У матеріалах справи наявні копії податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за І квартал 2018 року, за півріччя 2018 року, за три квартали 2018 року, відповідно до яких у І кварталі 2018 року у позивача був наявний прибуток та фінансовий результат до оподаткування (р. 02 декларації) становив 43 827 740 грн, в результаті чого позивачем, відповідно до норм наказу Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2015 року №897 та ПК України, в рядку 17 декларації «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» наведено значення «-» (відсутній), в рядку 18 декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень» наведено «-» (відсутній), в результаті чого, в рядку 19 декларації «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» наведено «-» (відсутній)

У той же час, за звітний (податковий) період півріччя 2018 року фінансовий результат позивача до оподаткування становив « 44 023 500» грн (р. 02 декларації), в результаті чого позивачем, відповідно до норм наказу Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2015 року №897 та ПК України, в рядку 17 декларації «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» наведено значення «-» (відсутній), в рядку 18 декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень» наведено «-» (відсутній), в результаті чого, в рядку 19 декларації «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» наведено «-» (відсутній).

У подальшому, в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за звітний податковий період три квартали 2018 року позивачем задекларовано загальний фінансовий результат до оподаткування за три квартали у розмірі «-62 886 704» грн, тобто у підприємства збільшились збитки за результатами діяльності за період три квартали 2018 року, внаслідок чого, в 17 рядку декларації «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» наведено значення «-» (відсутній), в той же час, в рядку 18 цієї податкової декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень» наведено 7 924 828 грн і у рядку 19 податкової декларації «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» знову розраховано від`ємну суму податку на прибуток у розмірі «-7 924 828» грн.

24 січня 2019 року, згідно квитанції № 2, позивачем подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств з додатками до неї встановленої форми, в якій виправлено технічну описку, а саме:

у рядку 17 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 15 + рядок 16 ЗП)» зазначено « - », тобто відсутні податкові зобов`язання;

у рядку 18 «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)» зазначено « - » (відсутній);

у рядку 19 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18)» також зазначено « - » (відсутній).

Тобто при заповненні рядка 18 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за три квартали 2018 року податок на прибуток за результатами попереднього звітного податкового періоду поточного року (рядок 17 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітній період) підприємством допущена арифметична помилка та зазначено 7 924 828 грн, хоча в податкової декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2018 року значення рядка 17 дорівнює 0 (нуль) гривень.

Суд звертає увагу, що в даному випадку заниження податкових зобов`язань не відбулось, оскільки заниження податкових зобов`язань звітного періоду - це різниця між податковими зобов`язаннями звітного періоду, які б мали бути (без помилки), та помилковими податковими зобов`язаннями. Проте, оскільки податкові зобов`язання з прибутку розраховують наростаючим підсумком, то під час порівняння варто брати дані не за останній квартал, а за «наростаючий» період (у нашому випадку - за три квартали, тобто за 9 місяців), для цього необхідно порівнювати рядки 17 декларації. Як убачається із рядків 17 декларацій позивача за І квартал 2018 року, за півріччя 2018 року та за три квартали 2018 року заниження не виникає.

Крім того, якщо в рядку 19 показана від`ємна сума, то в підприємства наявна переплата з податку на прибуток за цей період. У звітній податковій декларації за три квартали 2018 року за № задекларовано переплату в 7 924 828,00 грн, а треба було задекларувати 0 (нуль) грн, а тому завищено заявлену переплату. Однак, суд зазначає, що завищення переплати не дорівнює заниженню податкових зобов`язань. Адже ні до виправлення помилки, ні після в платника не виникає податкових зобов`язань за останній квартал у рядку 19 мінусове значення у звітній податковій декларації за три квартали 2018 року за №, та значення « - » (відсутній) в уточнюючій податковій декларації за три квартали 2018 року.

Відповідно до роз`яснення Комітету Верховної Ради України з питань фінансів і банківської діяльності від 20.03.2001 № 06-10/167 під терміном «арифметична помилка» слід розуміти помилки або описки, допущені платником податку при заповненні декларацій (розрахунків) або додатків до них, зокрема, при виконанні арифметичних дій, передбачених при обчисленні об`єкта оподаткування з метою визначення податкових зобов`язань з податку, збору, обов`язкового платежу (додавання або вирахування відповідних рядків), а також описки, допущені при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації (неправильно поставлено кому при застосуванні одиниці виміру, неправильно перенесено підсумок з додатка тощо).

Статтею 14 Податкового кодексу України передбачено визначення понять, які вживаються у Кодексі. У даній статті визначення поняття «арифметична помилка» відсутнє.

При цьому суд звертає увагу, що при прийнятті рішень за допущені арифметичні помилки, які призвели до нарахування штрафних санкцій, у кожному конкретному випадку слід об`єктивно враховувати причини та обставини, що призвели до виникнення таких помилок, і застосовувати штрафні санкції за наявності достатніх підстав щодо намірів навмисного ухилення від сплати податкових зобов`язань.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку мала місце арифметична помилка в рядку 18 декларації, яка не призвела до заниження податкових зобов`язань звітного періоду.

А тому, позивачем в повному обсязі дотримано вимоги п. 137.4 ст. 137 ПК України, якою встановлено імперативний обов`язок платника податку на прибуток розраховувати податкову декларацію з податку на прибуток наростаючим підсумком, з урахуванням всіх розрахунків, як за І квартал 2018 року, так і за півріччя 2018 року, так і за три квартали 2018 року.

З податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний податковий період три квартали 2018 року вбачається, що позивачем додатком до податкової декларації було подано фінансову звітність, яка подається відповідно до п.46.2 ст.46 р.I ПК України разом з податковою декларацією з податку на прибуток підприємств з урахуванням вимог ст.137 р.III ПК України. Фінансова звітність, що складається платниками податку на прибуток, є додатком до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств та її невід`ємною частиною.

Згідно з п. 46.2 ст. 46 ПК України платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу. Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до цього пункту платниками податку на прибуток та неприбутковими підприємствами, установами та організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації) та її невід`ємною частиною.

Щодо наявності підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п. 123.1 ст. 123 ПК України суд зазначає, що згідно з вказаною нормою у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, наведена штрафна санкція застосовується виключно щодо податку на додану вартість та не підлягає розширеному тлумаченню в частині застосування її до податку на прибуток підприємств, оскільки застосування положень п. 54.3 ст. 54 можливо лише в рамках встановлення підстав для визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Крім того, відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, на контролюючий орган покладено обов`язок, за наявності відповідних умов, самостійно визначити суму: грошових зобов`язань; зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування; та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків. В той же час, нормами п. 54.3 ст. 54 ПК України не передбачено встановлення контролюючим органом завищеного, або заниженого від`ємного значення податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.

Беручи до уваги, що позивач, при здійсненні розрахунку податкової декларації з податку на прибуток за звітний (податковий) період три квартали 2018 року в повній мірі виконав вимоги податкового зобов`язання в частині здійснення розрахунків податкової декларації наростаючим підсумком, суд вважає, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, в частині порушення позивачем податкового законодавства є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, відповідно до п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

З акту перевірки позивача вбачається, що при камеральній перевірці податкової звітності ТОВ «Українська хіміко-енергетична компанія» було використано виключно податкові декларації з податку на прибуток за три квартали 2018 року та за півріччя 2018 року, в той же час, в акті жодним чином не відображено, що податкова звітність позивача перевірялась суцільним порядком, зокрема, з урахуванням фінансової звітності, яка була додатком до податкових декларацій і подавалась у відповідності до п. 46.2 ст. 46 ПК України.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що при заповненні податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2018 року позивачем було дотримано норми податкового законодавства щодо здійснення розрахунків податкової декларації наростаючим підсумком, а тому висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 12.11.2018 № 5184/26-15-12-08-20/35981289 щодо порушення позивачем п. 137.4 ст. 137, п. 48.1 ст. 48 ПК України є необґрунтованими та спростовані матеріалами справи, а тому прийняте на підставі вказаного акту перевірки податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська хіміко-енергетична компанія» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 № , яким донараховано податкове зобов`язання за платежем: податок на прибуток (11021000) у розмірі 7 924 828,00 грн та визначено штрафну санкцію у розмірі 3 962 414,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська хіміко-енергетична компанія» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська хіміко-енергетична компанія» (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14, )

Відповідач: Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 26, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко