Справа № 638/18529/17
Суддя: Грищенко І. О.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/54/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова:
головуючого судді Грищенко І.О.
за участю секретарів судового засідання Самогньозд О.І., Подосокорської А.О., Котяш Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
Позивач через свого уповноваженого представника звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням уточнення вимог просить суд, з підстав наявності бездіяльності:
визнати бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не реалізації права ОСОБА_1 на перерахунок пенсії з дати виникнення права на нього без обмеження строком, а саме не повідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області про необхідність підготовки списку стосовно ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям чинності наказу Міноборони від 28.07.2008 № 377 з 01.09.2008 та наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 з 01.01.2014 протиправними;
зобов`язати Пенсійний фонд України надати повідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області про підстави для проведення перерахунку пенсії та про необхідність підготовки списку для перерахунку пенсії стосовно ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям чинності наказу Міноборони від 28.07.2008 № 377 та наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814, подати протягом 30 днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення;
зобов`язати головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області: скласти та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 список осіб пенсії яких підлягають перерахунку, якій містить ім`я ОСОБА_1 для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку розміру пенсії з 01.09.2008 р., з 01.01.2014 р. та з 01.05.2017 року з урахуванням підвищення посадового окладу згідно наказу Міноборони від 27.07.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94; після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 перерахувати, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію розмір якої обчислений з усіх складових грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони від 27.08.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94, здійснити виплату суми перерахунку починаючи з 01.09.2008, з 01.01.2014 та з 01.05.2017; подати протягом 30 днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням розміру грошового забезпечення працюючого на відповідній посаді військовослужбовця за датами набрання чинності наказами Міністерства оборони України від 28.07.2008 року №377, від 27.11.2013 року №814, від 14.02.2017 року №94, проте, на думку позивача, жодних дій для проведення такого перерахунку відповідачі не вчинили.
Відповідачі, Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, проти позову заперечували. В обґрунтування заперечень зазначили, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, а підстави для проведення перерахунку пенсії позивача, як колишнього військовослужбовця, відсутні.
Відповідач, Харківський обласний військовий комісаріат, проти позову заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, а підстави для проведення перерахунку пенсії позивача як колишнього військовослужбовця відсутні.
В судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Просив розглядати справу без участі представника позивача.
В судове засідання представники відповідачів, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Харківського обласного військкомату не прибули, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника науково дослідного управління Об`єднаного науково дослідного інституту Збройних Сил та наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 26.10.2007 р. № 1003 був звільнений у запас і 05.11.2007 р. виключений із списків особового складу інституту, що підтверджується витягом з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 26.10.2007 р. № 1003 та витягом з наказу начальника Об`єднаного науково дослідного інституту Збройних Сил (по стройовій частині) від 05.11.2007 р. № 344.

Позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII як особі звільненої з військової служби з 06.11.2007 р.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у ГУПФУ (пенсійна справа № ФХ- 118423).

Позивач звернувся до ГУПФУ із заявою від 30.10.2017 якою просив скласти та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 список осіб пенсії яких підлягають перерахунку якій містить ім`я ОСОБА_1 для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 для перерахунку розміру пенсії з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р. з урахуванням підвищення посадового окладу згідно наказу Міноборони від 27.07.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94; після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію розмір якої обчислений 90% з усіх складових грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони від 27.08.2008 р. № 377 та наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94, здійснити виплату суми перерахунку починаючи з 01.09.2008 та з 01.01.2014 та з 01.05.2017 р.

Листом від 18.12.2017 р. № 3204/Р-14 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії згідно наказів Міністерства оборони України від 27.07.2008 року №377, від 27.11.2013 року № 814 та від 14.02.2017 року №94.
За подіями набуття чинності наказами Міністерства оборони України від 28.07.2008р. №377, від 27.11.2013р. №814, від 14.02.2017р. №94 підвищення розміру пенсії заявника не проводилось.
Перевіряючи відповідність закону управлінських діянь владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі установлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" усі призначені за цим законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
На подальший розвиток цієї норми закону постановою КМУ від 13.02.2008р. №45 було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом Порядок №45), згідно з п. 1 якого перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-XII пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовців або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Підпунктом 1 п. 5 постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі за текстом - Постанова № 1294) (на час виникнення спірних правовідносин) керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, установлювати посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою.
Отже, згаданою постановою КМУ право визначати розміри посадових окладів делеговано, зокрема, Міністру оборони України.
Відтак, наказ останнього про встановлення окладів військовослужбовцям є підставою для проведення перерахунку пенсій відповідним категоріям військовослужбовців у зв`язку з тим, що змінює розмір одної зі складових грошового забезпечення цих осіб.
Правова позиція Верховного Суду з приводу застосування ч. 3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до випадків видання наказів Міністерства оборони України від 28.07.2008р. №377, від 27.11.2013р. №814, від 14.02.2017р. №94 викладена у постанові від 03.05.2018 р. по справі №638/13960/17 (провадження №К/9901/6258/17) і полягає у тому, що перелічені накази є підставою для перерахунку розміру раніше призначеної пенсії.
З огляду на приписи ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" згадане рішення Верховного суду є обов`язковим для відповідача як владного суб`єкта при застосуванні ч.3 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Проте, доказів виконання Пенсійним фондом України вимог ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" матеріали справи не містять.
Окрім того, аналогічні по суті правові позиції Верховного Суду України викладені, зокрема, у постановах від 24.04.2012р., 16.01.2013р., 01.07.2014р. (у справах №№ 21-84а12, 21-416а12, 21-252а14 відповідно).
Згідно з п.2 Порядку №45 Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи). Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Доказів повідомлення відповідачем ГУПФУ в Харківській області про виникнення підстав для перерахунку пенсії заявника у зв`язку з набранням чинності наказами Міністерства оборони України від 28.07.2008р. №377, від 27.11.2013р. №814, від 14.02.2017р. №94 до матеріалів справи не подано.
Пенсійний фонд України визнає ці обставини, наполягаючи на відсутності правових підстав для перерахунку пенсії заявника на підставі перелічених наказів Міністерства оборони України.
Між тим, як з`ясовано судом, Міністерство оборони України листами від 29.08.2008р. №248/6/С/1087-д, від 20.11.2014р. №248/3/6/2025 (на виконання судового рішення по справі №640/3629/14-а), від 31.05.2018р. №248/3872 повідомляло відповідача про наявність підстав для перерахунку пенсій у зв`язку з набранням чинності наказами Міністерства оборони України від 28.07.2008р. №377, від 27.11.2013р. №814, від 14.02.2017р. №94 відповідно.
Проте, передбачених законодавством діянь управлінського характеру після одержання цих повідомлень відповідач не здійснив, хоча був повинен скласти відповідні документи і направити їх до територіального органу ПФУ за місцем пенсійного обліку позивача.
При цьому, доводи відповідачів про втрату чинності переліченими наказами Міністерства оборони України слід визнати юридично неспроможним, адже, по-перше, ці правові акти були діючими протягом певного проміжку часу і тому спричинили виникнення у заявника суб`єктивного права на збільшення розміру пенсії, а, по-друге, ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсії у спірних правовідносинах має відбуватись без обмеження строком.
Департамент фінансів Міністерства оборони України листом №248 від 21.08.2018 р. було повідомлено Пенсійний фонд України про підстави перерахунку пенсії пенсіонеру ОСОБА_3 відповідно до наказу Міноборони України від 14.02.2017 р. № 94 на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018, через що ПФУ був обізнаний про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.
З зазначених підстав суд критично оцінює посилання ПФУ, що повідомлення Міноборони про підстави перерахунку пенсій у зв`язку із виданням наказу від 14.02.2017 р. № 94 стосуються конкретно визначеної особи.
Юридично неспроможним слід визнати і доводи відповідачів з приводу пропуску строку на звернення до суду, оскільки предметом оскарження є діяння владного суб`єкта у формі бездіяльності, котра за суттю, змістом та природою має безперервно триваючий характер.
Судом встановлено, що перерахунок розміру пенсії позивачу не проведений саме з вини державних органів, на яких покладено обов`язок щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу. Тому право позивача щодо перерахунку пенсії з 01.09.2008 р., з 01.01.2014 року та з 01.05.2017 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у силу вимог частини третьої статті 51 Закону України №2262-ХІІ, в тому числі передбаченим ст. 122 КАС України строком звернення до суду.
Суд також враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 17 липня 2019 року (справа №642/1449/16-а) з приводу пропуску строку на звернення до суду.
Суд зазначає, що вимога про зобов`язання Пенсійного фонду України надати повідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області про підстави для проведення перерахунку пенсії та про необхідність підготовки списку для перерахунку пенсії стосовно ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям чинності наказу Міноборони від 28.07.2008 року № 377 та наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 підлягає задоволенню.
В силу ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту права позивача на здійснення перерахунку пенсії з дати виникнення права суд вважає за необхідне зобов`язати Пенсійний фонд України надати повідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області про підстави для проведення перерахунку пенсії та про необхідність підготовки списку для перерахунку пенсії стосовно ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям чинності наказу Міноборони від 14.02.2017 №94 .
Задовольняючи позовні вимоги до Головного управлення пенсійного фонду України в Харківській області , суд виходить з наступного.
В силу п. 24 Постанови Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка погоджена з Міністерством оборони і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402, Харківський обласний військовий комісаріат є уповноваженим структурним підрозділом Міністерства оборони України та відповідає за проведення перерахунку грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія на умовах і розмірах встановлених Законом № 2262-XII.
Відповідно до п. 24 Постанови Правління Пенсійного Фонду України №3-1 від 30.01.2007 року про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії.
Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії.
Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.
Суд критично оцінює посилання ГУПФУ на передчасність вимог до головного управлення Пенсійного фонду України в Харківській області до отримання повідомлення про підстави перерахунку пенсії позивачу з боку Пенсійного фонду України.
Матеріалами справи підтверджується, що головне управлення Пенсійного фонду України в Харківській області після отримання довідок про грошове забезпечення для перерахунку пенсії ухиляється від здійснення перерахунку пенсії посилаючись на відсутність зобов`язань щодо перерахунку пенсії судовим рішенням.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17 сформулював загальні підходи до визначення законного інтересу як предмета судового захисту в адміністративному судочинстві.
Верховний Суд дійшов висновку, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, якому властиві такі ознаки: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним) тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

Звертаю увагу суду, що в силу положень частини першої статті 2 КАС України судовому захисту належить не тільки захист прав і свобод, а також і інтереси фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З матеріалів справи вбачається, що інтерес позивача є саме в збільшенні розміру пенсії в наслідок здійснення перерахунку пенсії відповідачем на підставі збільшення посадового окладу категорії військовослужбовців до якої належить позивач з зв`язку із виданням відповідних наказів Міноборони.

Таким чином в даному випадку ефективним способом захисту інтересу позивача у сфері публічно-правових відносин, є зобов`язання головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області: скласти та надати до Харківського обласного військового комісаріату список осіб , пенсії яких підлягають перерахунку, якій містить ім`я ОСОБА_1 для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку розміру пенсії з 01.09.2008 р., з 01.01.2014 р. та з 01.05.2017 року з урахуванням підвищення посадового окладу згідно наказу Міноборони від 27.07.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94; після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 перерахувати, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію розмір якої обчислений з усіх складових грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони від 27.08.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94, здійснити виплату суми перерахунку починаючи з 01.09.2008, з 01.01.2014 та з 01.05.2017.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини Щокін проти України (№23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про закон, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі Шпачек s.r.о. проти Чеської Республіки (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Cуд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довели правомірність своїх дій у спірних правовідносинах.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 129-1 Конституції України контроль за виконанням судових рішень здійснює суд.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 р. у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Крім того, суд у відповідності до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання судового рішення вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень, а судовий контроль може бути встановлений як під час прийняття рішення по справі, так і на етапі виконання судового рішення.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Пенсійного фонду України (, вул. Бастіонна, 9, м. Київ-14, 01601), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх), ІНФОРМАЦІЯ_1 (, 61052, м. Харків, вул. Кацарська, 56) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не реалізації права ОСОБА_1 на перерахунок пенсії з дати виникнення права на нього без обмеження строком, а саме не повідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області про необхідність підготовки списку стосовно ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям чинності наказу Міноборони від 28.07.2008 № 377 з 01.09.2008 та наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 з 01.01.2014 протиправними;
Зобов`язати Пенсійний фонд України надати повідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області про підстави для проведення перерахунку пенсії та про необхідність підготовки списку для перерахунку пенсії стосовно ОСОБА_1 в зв`язку з набуттям чинності наказу Міноборони від 28.07.2008 № 377 та наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814;
Зобов`язати головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області: скласти та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 список осіб, пенсії яких підлягають перерахунку , якій містить ім`я ОСОБА_1 для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку розміру пенсії з 01.09.2008 р., з 01.01.2014 р. та з 01.05.2017 року з урахуванням підвищення посадового окладу згідно наказу Міноборони від 27.07.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94; після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 перерахувати, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію розмір якої обчислений з усіх складових грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міноборони від 27.08.2008 р. № 377, наказу Міноборони від 27.11.2013 № 814 та наказу Міноборони від 14.02.2017 № 94, здійснити виплату суми перерахунку починаючи з 01.09.2008, з 01.01.2014 та з 01.05.2017; подати протягом 30 днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Стягнути з Пенсійного фонду України (код ЄДРПОУ 0003532, вул. Бастіонна, 9, м. Київ-14, 01601) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грищенко І.О.