Справа № 813/7188/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

Київ

справа № 813/7188/13-а

адміністративне провадження № К/9901/7880/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка монтажу»
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 (колегія суддів: Левичька Н.Г., Обрізко І.М., Сапіга В.П.)
у справі № 813/7188/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка монтажу»
доЛьвівської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області
проскасування рішення, картки відмови та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» (далі - Товариство) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці Міндоходів (правонаступник - Львівська митниця ДФС, далі - Митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення Митниці про коригування митної вартості товарів, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених мита та податку на додану вартість.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що відповідач безпідставно визначив іншу митну вартість імпортованих товарів і відмовив позивачу у їх митному оформленні. Товариство надало Митниці всі документи, які підтверджують складову декларованої ним митної вартості та не містять жодних неточностей чи розбіжностей.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2014 адміністративний позов задоволений повністю. Визнані протиправними та скасовані прийняті митницею рішення про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00397; стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь Товариства суму надмірно сплаченого мита в розмірі 20906,25 гривень та податку на додану вартість в розмірі 87806,25 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов в частині визнання протиправними рішень, виходив з того, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, а відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним рішення та не підтвердив належними документально обґрунтованими доказами наявність правових підстав для винесення рішень.

Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 06.06.2016 рішення суду першої інстанції скасував, у задоволенні позову відмовив повністю. Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Митниці про коригування вартості ввезеного Товариству товару за допомогою другорядного методу є законними, оскільки позивач не зміг пояснити неточності в документах, які подавались задля розмитнення завезеного ним товару. Такими недоліками є розбіжність у підписах відправника в сертифікаті про походження товарів у фактурі, контракті, пакувальному листі; неподаний договір на перевезення. Також суд апеляційної інстанції погодився із доводами відповідача про неможливість поєднання поданого інвойсу з контрактом або будь-якими іншими документами, які приймались на підставі поставки товару згідно такого контракту. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що до митного контролю надав інший коносамент ніж такий, що вписаний в митній декларації.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити в частині вимоги про стягнення надмірно сплачених сум до бюджету країни, шляхом зобов`язання відповідача надати висновок про повернення таких сум. Вказується на те, що постанову судом апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на підтвердження числового значення ціни ввезеного товару з-за кордону, Товариство надало Митниці необхідні документи, а саме: договір та додатки до нього, інвойс та митну декларацію країни відправлення, що є свідченням безпідставного витребування додаткових документів. Недоліки які були визначені відповідачем в рішенні про коригування митної вартості завезеного ним товару є надуманими, та вірно спростовані судом першої інстанції, тоді як судом апеляційної інстанції відповідні дані не досліджувались.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.08.2013 Товариство для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України згідно контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року та додатку № 30 від 08.05.2013 до контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року було подано митну декларацію № 209120000/2013/831079 із заявленою митною вартістю товару 53826,08 доларів США та інші документи, передбачені статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України).

22.08.2013 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 та винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00397.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у митного органу виник сумнів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару та виявлено розбіжності у поданих документах.

Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митній декларації, митний орган запропонував позивачу додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: транспортні (перевізні) документи (заявку та договір на перевезення вантажу); банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписку з бухгалтерської документації.

На вказану пропозицію позивачем надано митному органу додаток до контракту, інші документи не надано.

Таким чином, не погоджуючись з заявленою митною вартістю товару, митним органом скориговано митну вартість товарів на рівні 108609,48 доларів США та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013, в якому митний орган самостійно визначив митну вартість товару за резервним методом її визначення, вказавши про неможливість застосування попередніх методів.

У вказаному рішенні зазначено, зокрема, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МК України. Під час розгляду документів виявлені розбіжності, а саме: підпис відправника в сертифікаті про походження товарів відрізняється від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі. Неподаний договір на перевезення (можливо він стосується іншого суб`єкта ЗЕД.). Висновок ЛТПП від 21.12.2012 № 19-09/1289 не може розглядатися як такий, що підтверджує митну вартість товарів, оскільки в ньому зазначено, що даний документ обмежується використанням в рамках іншого інвойсу.

Коригування митної вартості товару стало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00397.

Позивачем подано нову уточнену електронну митну декларацію, зазначивши у ній вартість імпортованого товару, визначену Львівською митницею.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування, зобов`язання вчинити дії, стягнення витрат.

Справа розглядалась неодноразово.

Разом з тим, касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак таке судове рішення не є такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, основними мотивами прийняття оскаржуваних рішень Митницею стало ненадання Товариством документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Позивач в позовній заяві зазначав про надання відповідачу всіх необхідних документів щодо визначення митної вартості таких товарів. Аналогічний довід, висловлений і в касаційній скарзі, де зауважено про подання разом із митною декларацією необхідних документів, а саме: договору та додатків до нього, інвойсу та митної декларації країни відправлення; договору на транспортування товару та інше.

Відповідних оцінок таким документам, судом апеляційної інстанції не надано не було, а лише зазначено про їх наявність.

Вищий адміністративний суд України, повертаючи справу на новий апеляційний розгляд, зазначав про необхідність дослідження рішення Митниці та наданих позивачем до розмитнення документами.

Суд апеляційної інстанції зауважив про розбіжність в підписах відправника на сертифікаті про походження товарів від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі.

Разом з тим, всі документи, наявні в матеріалах справи («Price», «Invoice», Контракт №TML 1002 від 04.03.2010, Додаток №30 від 08.05.2013 до контракту №TML 1002 від 04.03.2010, «Packing List») мають відтиск печатки з назвою «authorized signature» (довільний переклад - підпис уповноваженої особи). Тоді як відмінна від даної печатки є печатка на «Certificate original» (довільний переклад - сертифікат відповідності) (т.1, а.с.52-53). Тобто, під час судового розгляду слід встановити в чому різниця підпису відправника на таких документах, як-то зауважено Митницею в рішенні про коригування митної вартості товару.

Щодо ненадання позивачем договору на перевезення, то Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що згідно із карткою відмови у прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00397, - Договір (контракт) про перевезення №00/15 від 12.08.2009 надавався відповідачу. Проте, такий договір не був предметом судового дослідження.

Крім того, залишилось без належного дослідження доводи позивача з приводу наявного в матеріалах справи Інвойса (т.1, а.с.50), який сформований на підставі замовлення № TML1304, і відповідає номеру замовлення, вказаному в ціннику (т.1, а.с.46), що за змістом замовленої продукції, що відображена в таблицях є ідентична продукції, вказаної в Додатку №30 від 08.05.2013 до контракту №TML 1002 від 04.03.2010, що підписаний сторонами Контракту №TML 1002 від 04.03.2010.

Тобто, Верховний Суд вважає, що наведені позивачем у позовній заяві доводи та надані докази, повинні бути предметом судового дослідження та розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Отже, враховуючи відсутність повноважень суду касаційної інстанції на встановлення та дослідження вказаних фактичних обставин справи, є підстави для скасування рішень суду апеляційної інстанцій, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка монтажу» задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду