Справа № 160/9271/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Справа № 160/9271/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю спілка селянських господарств «Січовик»
до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
24.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю спілка селянських господарств «Січовик» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.02.2019 року ним подавались податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи, які були прийняті відповідачем згідно квитанцій №2, 12.03.2019 року позивач подав уточнюючу декларацію платника єдиного внеску четвертої групи. 12.08.2019 року відповідачем було прийнято рішення, яким було анульовано реєстрацію позивача як платника єдиного внеску четвертої групи, шляхом виключення з реєстру платників через невчасне подання звітів. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що прийнято не у відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.
26.09.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
16.10.2019 року від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою встановленою у порядку. Однак, позивачем, загальна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи за місцем перебування на податковому обліку у визначений законом строк не подана, у зв`язку із чим, порушено умови щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
21.10.2019 року від позивача надійшла уточнена позовна заява.
28.10.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки позивач подавав податкову звітність, яка була прийнята відповідачем та вказано, що на дату прийняття рішення у відповідача були відсутні підстави для його прийняття.
07.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було повернено позивачу уточнену позовну заяву без прийняття до розгляду.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю спілка селянських господарств «Січовик» з 2018 року є платником єдиного податку четвертої групи.
З матеріалів справи вбачається, що через персональний Електронний кабінет платника податків позивачем подано:
- 14.02.2019 року звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи, разом з відомостями про наявність земельних ділянок та розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік, про що свідчить квитанції № 2, згідно якої «документ: доставлений до районного рівня 419 ГУ ДФС у Дніпропетровській обл. (Криничанський р-н) 14.02.2019.
Позивач не погоджується із вказаним рішенням та вважає його таким, що прийнято не у відповідності вимог законодавства, що і стало підставою звернення до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (набрав чинності з 01 січня 2015 року) фіксований сільськогосподарський податок трансформовано в єдиний податок (виділено в окрему 4 групу).
Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, належать до 4 групи платників єдиного податку.
Підпунктом 298.8.4 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України врегульовано, що у разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.
Відтак, до платників 4 групи єдиного податку можуть належати сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:
загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);
звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);
розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;
відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок. У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).
Водночас підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку 4 групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Судом встановлено, що на виконання підпункту 295.9.1 пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України позивачем було складено та надіслано засобами електронного зв`язку:
- 14.02.2019 року звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи, разом з відомостями про наявність земельних ділянок та розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік, про що свідчить квитанції № 2, згідно якої «документ: доставлений до районного рівня 419 ГУ ДФС у Дніпропетровській обл. (Криничанський р-н) 14.02.2019.
З вказаних декларацій вбачається, що вони подані позивачем прийняті податковою інспекцією 14.02.2019 року та 12.03.2019 року про що свідчить відмітка «документ прийнятий», а також квитанції №2 від 14.02.2019 року та від 12.03.2019 року про прийняття кожної з вищезазначених декларацій, які є ідентичними лише містять відмінність у графі «тип декларації» - «загальна», проставлено лише позначку «звітна».
Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.
Відповідно до пункту 7.3, 7.4 Інструкції після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту). Перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв`язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.
Згідно з пунктами 7.5, 7.6 Інструкції, підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.
Якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.
За змістом, внесених з 01 січня 2015 року у Податковий кодекс України змін, окрему четверту групу єдиного податку створено замість фіксованого сільськогосподарського податку, і основною умовою для набуття сільськогосподарським підприємством статусу платника єдиного податку є наявність частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) період, що дорівнює або перевищує 75 %, а не необхідність встигнути до 20 лютого подати пакет документів.
Відповідно до пункту 299.1, пункту 299.2 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
Наслідки неподання або несвоєчасного подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності визначені ст.120 Податкового кодексу України та тягнуть за собою накладення штрафу у визначених Законом розмірах.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Пунктом 299.6 статті 299 Податкового кодексу України встановлено, що підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4. пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
Повноваження податкового органу не визнавати податкову звітність податковою декларацією передбачені пунктом 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: податкова звітність не визнається податковою декларацією у разі порушення будь-якої норми статті 48 Податкового кодексу України. Зокрема, це відсутність обов`язкових реквізитів: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; місцезнаходження (місце проживання) платника податків тощо.
Разом з тим, судом встановлено, що податковим органом не було встановлено невідповідності поданих податкових декларацій вимогам статті 48 Податкового кодексу України.
Із наданих доказів слідує, що позивачем направлено до податкового органу загальну звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №2.
12.03.2019 року позивачем направлено уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи з відміткою «загальна» та «звітна».
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що норми Податкового кодексу України не ставиться у залежність дату реєстрації податкової декларації, як умову для визначення своєчасності подання податкової звітності для підтвердження статусу платника єдиного внеску.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем вчинено усі передбачені чинним законодавством дії, з метою відправлення контролюючому органу пакету документів, передбаченого підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України в межах строку, встановленою цією нормою.
Згідно пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 цього Кодексу.
Вказаний перелік є виключним та не передбачає інших підстав для анулювання реєстрації платником єдиного податку.
Суд зазначає, що Податковим кодексом України визначено підстави анулювання реєстрації платника єдиного податку (пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу), а також підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи (пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу) та не містить норму, відповідно до якої платник, який до 20 лютого не подав звітність, зазначену у підпункту 298.8.1 пункту 298.8статті 298 Податкового кодексу України, не може бути, або втрачає статус платника єдиного податку 4 групи.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №814/1394/15, від 06.02.2018 у справі № 816/543/17, та в постанові від 29.03.2018 у справі №804/2321/17.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач направляючи листа платнику податку про його виключення з реєстру платників єдиного податку з підстав та у порядку, не передбачених Податковим кодексом України, діяв протиправно та всупереч вимогам діючого законодавства.
Також, враховуючи, що на підставі вказаного рішення було не визнано подані позивачем декларації, як податкову звітність, а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, з якими положення ПК України пов`язують можливість неприйняття податкової декларації, суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для не визнання поданих позивачем декларацій податковою звітністю.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 5763,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №152 від 23.09.2019 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 5763,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області поновити Товариство з обмеженою відповідальністю спілка селянських господарств «Січовик» у Реєстрі платників єдиного податку четвертої групи Державної фіскальної служби України з 01 січня 2019 року з наданням відповідного документального підтвердження.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю спілка селянських господарств «Січовик» (код ЄДРПОУ - 23368352) судові витрати в розмірі 5763,00 грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв