Справа № 420/4870/19
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4870/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної та виплачуваної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром;

- зобов`язати відповідача здійснювати виплату призначеної позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 10.12.2018 року (з дня призначення пенсії по інвалідності) по день проведення доплати.

Ухвалою суду від 21.08.2019 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання 15.10.2019 року сторони та/або їх представники не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. (а.с.48, 49)

В прохальній частині відповіді на відзив представник позивача просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. (а.с.43)

16.09.2019 року від представника відповідача до суду електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника головного управління. (а.с.18)

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я та йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 10.12.2018 року призначено та виплачується пенсія по інвалідності за пенсійною справою № з 01.07.2019 року;

- позивач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, розмір його пенсії має становити 80% грошового забезпечення та в підсумку з урахуванням доплат і підвищень до пенсії, а саме: збільшення основного розміру пенсії (25%) у сумі 3247,96 грн., підвищення пенсії як інваліду війни 2 групи у сумі 625,60 грн., надбавки до пенсії як інваліду війни 2 групи у сумі 50,00 грн., обчислена та має складати 16915,39 грн.;

- проте, відповідач, посилаючись на вимоги частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, безпідставно обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснює виплату пенсії позивача з 10.12.2018 року (з дня призначення пенсії) у сумі 14970,00 грн., а з 01.07.2019 року у сумі 15640,00 грн. та таке обмеження пенсії позивача наразі триває. В свою чергу таке обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром є протиправним, не відповідає нормам Конституції України та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення;

- рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед України, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.;

- положеннями частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, а саме з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність;

- зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону № 2262-XII та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- протягом періоду з 20.12.2016 року (набрання законної сили рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016) та по теперішній час будь-яких змін до Закону № 2262-XII, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо встановлення обмеження розміру пенсії для осіб, звільнених з військової служби, не вносилися, стаття 1-1 Закону № 2262- XII є чинною;

- отже, відсутні будь-які правові підстави для здійснення обмеження розміру пенсії позивача яким-небудь граничним розміром під час здійснення йому виплати відповідачем пенсії по інвалідності;

- викладені у позовній заяві висновки щодо протиправності дій відповідача безпосередньо підтверджується правовими висновками Верховного Суду, зокрема, правові висновки Верховного Суду щодо протиправності застосування частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII стосовно обмеження пенсії максимальним розміром після 20.12.2016 року, тобто після визнання рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 неконституційною частини 7 статті 43 Закону № 2262- XII, містяться у постановах Верховного Суду: від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 6 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16862/17. Так, Верховний Суд у постановах зазначає, що згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованим. Це означає, що протягом 2018 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження;

- посилання на норми статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI є також безпідставним, виходячи з того, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, здійснюються виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, в тому числі й встановлення обмеження розміру таких пенсій, іншими законами є неможливою, та такі закони у разі їх прийняття не підлягають застосуванню в частині визначення умов і норм пенсійного забезпечення. З цього приводу Верховним Судом України неодноразово надавалися правові висновки, зокрема, в постановах від 28.04.2015 року (справа № 21-176а15), від 30.01.2012 року (справа № 21-139а11). В свою чергу, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, ст. 2 якого встановлюється обмеження пенсій певних категорій осіб максимальним розміром, не є спеціальним законом, який має законодавчо регулювати умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби. Більш того, норми статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI є абсолютно тотожними нормами частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 вже визнанні неконституційними стосовно обмеження розміру пенсій осіб, звільнених з військової служби. Таким чином, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а саме з 20.12.2016 року по теперішній час в законодавстві України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, відсутні норми, якими обмежується максимальний розмір пенсії, та будь-яких змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів щодо обмеження пенсії максимальним розміром протягом цього часу не вносилися;

- аналізуючи положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 вже визнанні неконституційними як такі, що суперечать Конституції України, безумовно вбачається те, що норма ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є абсолютно тотожною нормі ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка вже визнана такою, що суперечать Конституції України. За таких обставин, ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суперечить Конституції України, та на виконання приписів ч. 4 ст. 7 КАС України суд не повинен її застосовувати;

- посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 03.04.2018 року по справі № 361/4922/17 є безпідставним, оскільки зазначене судове рішення прийнято у судовій справі, предметом якої є обчислення пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та предмет позову даної справи є іншим, ніж той, щодо якого позивач звернувся до суду. Також, є безпідставним посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі № 161/9572/17, оскільки предметом судового розгляду цієї справи було питання проведення перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Усі ці справи не стосувалися питань призначення та виплати пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та у жодній з цих справ Верховним Судом не надавалася оцінка застосування норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року;

- крім того, посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, від 22.05.2018 року № 5-рп/2018 є також безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначені рішення Конституційного Суду України жодним чином не стосується правового регулювання питань пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, як спеціальних суб`єктів права, особливий статус яких ґрунтується на Конституції України;

- Конституційний Суд України, приймаючи рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, безпосередньо зазначив, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіття або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України). Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткової гарантії соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто, заходи спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані та звужені. Отже, відповідачем абсолютно безпідставно та протиправно здійснено обмеження розміру пенсії позивача.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- починаючи з 01.01.2018 року згідно із статтею 2 Закону України від 08.08.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюється з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним та неконституційним не визнавався;

- позивачу з 17.11.2018 року з урахуванням 29 років вислуги призначено пенсію за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення;

- 03.01.2019 року позивач звернувся до головного управління із заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший, у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, а розмір пенсії перераховано із застосуванням обмеження максимальним розміром (14970 грн.);

- посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року є безпідставним, оскільки ним визнано такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення першого речення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII саме в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VII, однак редакція Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» залишалась діючою;

- відповідач звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який дійшов висновку про те, що норми законодавства стосовно обмеження максимального розміру пенсії неконституційними не визнавалися, а тому підлягають застосуванню всіма юридичними та фізичними особами. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі № 161/9572/17;

- законодавче обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірним та відповідає нормам Конституції України та Законам України, забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення позивача;

- як результат, дії головного управління щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірними та реалізовані у межах діючого законодавства України.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом Начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 1 листопада 2018 року № 325 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) підполковника ОСОБА_1 , начальника управління військових сполучень на Одеській залізниці Тилу. (а.с.31зв.)

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.11.2018 року № 220 підполковника ОСОБА_1 з 16 листопада 2018 року виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпеченнях. Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 29 років 03 місяці, пільгова 29 років 09 місяців. (а.с.32)

17.11.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі заяви про призначення пенсії (а.с.31) з 17.11.2018 року призначено позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». (а.с.25)

10.12.2018 року ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності. (а.с.35)

03.01.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за інвалідністю. (а.с.29)

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії позивача по інвалідності:

1) з 1 січня 2019 року з урахуванням максимального розміру пенсії (14970,00 грн.) (а.с.27):

Із сум грошового забезпечення:

- посадовий оклад - 6910,00

- оклад за військове звання - 1410,00

- процентна надбавка за вислугу років 50% - 4160,00

- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці, у т.ч. - 3759,79

- робота за таємн.виробами, носіями, док. 15% 15%

- надбавка за специфічні умови проходження служби 10 %

- премія 26 %

ВСЬОГО - 16239,79

Основний розмір пенсії: 80% грошового забезпечення у розмірі:

12991,83. З урахуванням доплати: - 16239,79

в т.ч. збільшення основного розміру пенсії (25%) - 3247,96

Вид підвищення або надбавки до пенсії:

Інвалід війни 2 групи/при виконанні обов`язків в/с інвалід війни

2 гр.(ст.7) (з 01 по 31) - 598,80

Інваліди війни 2гр./при виконанні обов`язків в/с - 50,00

ПІДСУМОК ПЕНСІЇ (з надбавками): 16888,59

з урахуванням максимального розміру пенсії: - 14970,00
Підстава перерахунку: Перехід з іншого виду пенсії;
2) з 1 липня 2019 року з урахуванням максимального розміру пенсії (15640,00 грн.) (а.с.28):

Із сум грошового забезпечення:

- посадовий оклад - 6910,00

- оклад за військове звання - 1410,00

- процентна надбавка за вислугу років 50% - 4160,00

- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці, у т.ч. -3759,79

- робота за таємн.виробами, носіями, док. 15% 15%

- надбавка за специфічні умови проходження служби 10 %

- премія 26 %

ВСЬОГО - 16239,79

Основний розмір пенсії: 80% грошового забезпечення у розмірі:

12991,83. З урахуванням доплати: - 16239,79

в т.ч. збільшення основного розміру пенсії (25%) - 3247,96

Вид підвищення або надбавки до пенсії:

Інвалід війни 2 групи/при виконанні обов`язків в/с інвалід війни

2 гр.(ст.7) (з 01 по 31) - 625,60

Інваліди війни 2гр./при виконанні обов`язків в/с - 50,00

ПІДСУМОК ПЕНСІЇ (з надбавками): 16915,39

з урахуванням максимального розміру пенсії: - 15640,00
Підстава перерахунку: ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», ПКМУ № 103 з 01.01.2019 року.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо обмеження призначеної та виплачуваної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії матеріалів пенсійної справи позивача, зокрема (а.с.25-36):

- протоколу за пенсійною справою (Міноборони) від 17.11.2018 року, відповідно до якого позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно з Законом України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі: з 17.11.2018 р. по 31.12.2019 р. складає 11770,85 грн.;

- протоколу за пенсійною справою (Міноборони) від 17.11.2018 року, відповідно до якого позивачу призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі: з 17.11.2018 р. по 31.12.2019 р. складає 13394,83 грн.;

- перерахунку пенсії від 22.12.2018 року за пенсійною справою (Міноборони) пенсії за вислугу років позивача, підсумок пенсії з надбавками 11782,10 грн. Підстава перерахунку: Первинне призначення пенсії;

- перерахунку пенсії від 26.12.2018 року за пенсійною справою (Міноборони) пенсії за вислугу років позивача, підсумок пенсії з надбавками 14858,61 грн. Підстава перерахунку: Первинне призначення пенсії;

- перерахунку пенсії від 08.01.2019 року за пенсійною справою (Міноборони) пенсії позивача за інвалідністю, підсумок пенсії з надбавками 13406,08 грн. Підстава перерахунку: Перехід з іншого виду пенсії;

- подання Одеського обласного військкомату МО ЗСУ про призначення пенсії від 17.12.2018 року № 100350;

- грошового атестату, виданого Військовою частиною НОМЕР_2 , Серія ЗУ № 314092;

- довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 363 (зі змінами);

- розрахунків на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № 1 за Дорученнями № 1, № 1/1.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 1, 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України: «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII); «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3368-VI (далі Закон № 3368-VI); «Про Державний бюджет на 2019 рік» від 28.02.2019 року № 2696-VIII (далі Закон № 2696-VIII).

Відповідно пункту 1 статті 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Приписами статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей";

г) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які займали посади льотного складу та плаваючого складу підводних човнів Збройних Сил не менше 20 років, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону № 2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Статтею 21 Закону № 2262-XII встановлено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 63 Закону № 2262-XII встановлено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

01.01.2018 року відповідно до ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262-XII не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до статті 7 Закону № 2696-VIII прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2019 року 1497 гривень, з липня 1564 гривні, з 1 грудня 1638 гривень.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, а саме:
Положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі ЗУ № 2262-XII) про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Згідно з пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 522/3093/17 (провадження № К/9901/37463/18), від 12.03.2019 року по справі № 522/3049/17 (адміністративне провадження № К/9901/36995/18, № К/9901/36996/18), від 08.08.2019 року по справі № 522/3271/17 (адміністративне провадження № К/9901/24282/18).

При цьому, щодо посилання відповідача на статтю 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», із зазначенням, що її положення неконституційними не визнані, є чинними на теперішній час.

Судом встановлено, зокрема, що 17.11.2018 року відповідачем на підставі заяви про призначення пенсії з 17.11.2018 року позивачу призначена пенсія за вислугу років згідно з Законом України № 2262-ХІІ, 09.04.1992.

10.12.2018 року ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності.

03.01.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за інвалідністю.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії позивача по інвалідності, зокрема:

- перерахунок пенсії від 08.01.2019 року з 1 грудня 2018 року, відповідно до якого: підсумок пенсії з надбавками 13406,08 грн.; підстава перерахунку: перехід з іншого виду пенсії;

- перерахунок пенсії від 08.01.2019 року з 1 січня 2019 року, відповідно до якого: підсумок пенсії з надбавками 16888,59 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 14970,00; підстава перерахунку: перехід з іншого виду пенсії;

- перерахунок пенсії з 1 липня 2019 року, відповідно до якого: підсумок пенсії з надбавками 16915,39 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 15640,00; підстава перерахунку: ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», ПКМУ № 103 з 01.01.2019 року.

Відповідно, на пенсійне забезпечення позивача поширюється рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудня 2018 року по справі № 155/162/17 (адміністративне провадження № К/9901/43200/18)
Також, посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.08.2018 року у справі № 161/9572/17, є помилковим, оскільки вони стосуються інших правовідносин та здійснені за результатами оцінки інших ніж в цій справі спірних обставин.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:
- позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини та/або фактичним обставинам справи;

- оскаржувані позивачем дії відповідача щодо обмеження призначеної та виплачуваної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром вчинені відповідачем: не на підставі чинного законодавства України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії, тому вони є протиправними, відповідно
- позовні вимоги позивача, в тому числі похідні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату призначеної позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром та провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з дня призначення пенсії по інвалідності по день проведення доплати.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, відповідно підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись ст.ст. 194, 205, 241-246, 250, 255, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107; ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності без обмеження її максимальним розміром та провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з дня призначення пенсії по інвалідності по день проведення доплати.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.