Справа № 300/1905/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. справа № 300/1905/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо складання висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених коштів, за результатами розгляду заяви позивача про повернення коштів; зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду в даній адміністративній справі, скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого мита в сумі 24339,65 грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 (ПАО КБ "Приватбанк", р/р НОМЕР_6, , МФО 305299, ІПН НОМЕР_1 , призначення платежу № картки НОМЕР_2 ).

Позовні вимоги мотивовано тим, що під час здійснення розмитнення автомобіля марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер VIN - НОМЕР_3, позивач сплатила 07.12.2018 митні платежі на суму 46178,72 грн. Однак Івано-Франківська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA206020/2018/00133 від 12.12.2018, згідно якого збільшила вартість автомобіля з 1500,00 євро до 3927,00 євро та зобов`язала ОСОБА_1 доплатити 24339,65 грн. митних платежів. Позивач 20.12.2018 сплатила 24339,65 грн. вказаних платежів. Не погоджуючись із збільшенням вартості автомобіля ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2018/00133 від 12.12.2018. За результатом розгляду справи № 300/95/19 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 18.03.2019, яким визнав протиправними та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС від 12.12.2018 № UA 206020/2018/00133 та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2. Після набрання законної сили рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 в справі № 300/95/19, ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківської митниці ДФС із заявою від 06.08.2019, в якій просила відповідача повернути надмірно сплачену суму за митне оформлення в розмірі 24339,65 грн. Листом від 15.08.2019 № 1167/10/09-70-10-20 Івано-Франківська митниця ДФС повідомила позивача про відсутність підстав для підготовки відповідного висновку до органів Казначейства про повернення надмірно сплачених митних платежів. ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо складання висновку про повернення надмірно сплачених коштів, оскільки за наявності в позивача всіх підстав передбачених чинним законодавством для повернення надмірно сплачених митних платежів, Івано-Франківська митниця ДФС була зобов`язана скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області відповідний висновок.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

10.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Івано-Франківської митниці ДФС від 09.10.2019 № 1095/09-70-10-24 на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. У відзиві представник відповідача зазначила, що після набрання законної сили рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 в справі № 300/95/19 Івано-Франківська митниця ДФС скасувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.12.2018 № UA 206020/2018/00133 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2. Представник відповідача зазначила, що 21.03.2019 минув строк фінансових гарантій, які передбачені розділом Х Митного кодексу України, а тому авансові платежі перераховані до Державного бюджету України у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 протягом 80 днів з дня випуску товарів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються. Окрім цього, представник Івано-Франківської митниці ДФС вказала на те, що оскарження рішення митниці про визначення митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні товарів, митне оформлення яких на момент такого оскарження вже завершене, не тягне за собою наслідків, які б призвели до перерахунку належних до сплати до бюджету митних платежів. У рішенні суду відсутні будь-які числові значення митних платежів, які б підлягали поверненню в бюджет. Також рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 в справі № 300/95/19 не містить вимоги до митниці, яка б полягала у визнанні митної декларації, за якою товар випущено у вільний обіг, недійсною. За вказаних обставин, представник відповідач вважає, що в Івано-Франківської митниці ДФС відсутні підстави для складання висновку для повернення позивачу надмірно сплачених коштів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними (а.с.72-75).

Ухвалою від 31.10.2019 Івано-Франківський окружний адміністративний суд витребував в ОСОБА_1 : детальний розрахунок суми зайво сплачених митних платежів в розмірі 24339,65 грн.; належним чином засвідчену копію митної декларації № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018; квитанції про сплату митних платежів за митними деклараціями № UA206020/2018/401694 від 21.12.2018 та № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018; довідку в підтвердження зарахування митних платежів в Держбюджет.

11.11.2019 на виконання ухвали від 31.10.2019 позивач надала суду витребувані документи (а.с.90-100).

11.11.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 І. також подала заяву від 10.11.2019 про уточнення позовних вимог, згідно якої просила суд зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду в даній адміністративній справі, скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого мита в сумі 25320,73 грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 (ПАО КБ "Приватбанк", р/р НОМЕР_6, , МФО 305299, ІПН НОМЕР_1 , призначення платежу № картки НОМЕР_2 ) та задовольнити інші позовні вимоги викладені в позовній заяві (а.с.101-102).

Щодо вказаної заяви позивача від 10.11.2019 про уточнення позовних вимог, то суд зазначає таке.

Згідно з приписами частини 1 стаття 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні визначено статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою суду від 19.09.2018 відкрито провадження в цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи в порядку, визначеною статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, процесуальні дії, в тому числі зміна предмету або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог шляхом подання письмової заяви, можуть вчинятися протягом тридцяти днів після відкриття провадження у цій справі.

В даному випадку, заява від 10.11.2019 про уточнення позовних вимог надійшла до суду 11.11.2019, тобто після закінчення тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, відповідно до частини 7 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Суд встановив, що одночасно із заявою від 10.11.2019 про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 на надала суду будь-яких доказів направлення копії такої заяви відповідачу.

За таких обставин, суд не приймає до розгляду та повертає ОСОБА_1 заяву від 10.11.2019 про уточнення позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 подала до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , (а.с.91). Декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом (гр. 43- код МВВ 1), тобто за ціною договору від 07.12.2018 в розмірі 6500,00 злотих, що по курсу НБУ (7,33657700) становить 47687,75 грн., розраховано ввізне мито - 10%, що становить 4768,78 грн.; акцизне мито - 412,5 євро, що становить 25599,96 грн.; ПДВ - 20%, що становить 15611,30 грн., разом 45980,04 грн.

07.12.2018 ОСОБА_1 сплатила кошти авансової передоплати за митне оформлення автомобіля марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 46178,72 грн., що підтверджується квитанцією № ПН626118 від 07.12.2018 (а.с.93) та меморіальним ордером № ПН6815433 від 07.12.2018 (а.с.95).

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації відповідач відмовив у митному оформленні (випуску) товарів відповідно до Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 206020/2018/00133 від 12.12.2018 (а.с.39).

Згідно Картки відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України. Другий-п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів чотири та п`ять (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: ризик, згенерований АСАУР ДФС митна вартість товару нижча вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN кодами: НОМЕР_3 , валюта, вартість 3927. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України.

У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 13.12.2018 №UA 206020/2018/000058/2, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 3927 EUR (а.с.41).

Позивач на підставі частини 7 статті 55 Митного кодексу України здійснила заходи для випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію. Так, 20.12.2018 позивач сплатила «передоплату за митне оформлення ВМД», а саме автомобіля марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 24339,65 грн., що підтверджується квитанцією № ПН653958 від 20.12.2018 (а.с.94) та меморіальним ордером № ПН7092333 від 20.12.2018 (а.с.96). 21.12.2018 ОСОБА_1 подала до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію № UA206020/2018/401694, якою задекларовано для митного оформлення легковий автомобіль марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , гр. 43- код МВВ 1/6 (а.с.97).

Згідно вказаної митної декларації № UA206020/2018/401694 від 21.12.2018 ціна автомобіля марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 становить 6500,00 злотих, що дорівнює 47872,66 грн. (за курсом 1 злотий = 7,36502400 грн.), розраховано ввізне мито - 10%, що становить 4787,27 грн.; акцизне мито - 412.00 євро, що становить 25635,25 грн.; ПДВ - 20%, що становить 14701,58 грн. Загальна сума митних платежів 45124,10 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС від 12.12.2018 № UA 206020/2018/00133 та рішенням про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2, ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС, в якому просила скасувати зазначені картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС від 12.12.2018 № UA 206020/2018/00133 та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2.

За результатом розгляду адміністративної справи № 300/95/19 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 18.03.2019, яким позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС від 12.12.2018 № UA 206020/2018/00133 та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2 (а.с.24-30).

30.07.2019 Восьмий апеляційний адміністративний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 300/95/19 без змін (а.с.16-23).

06.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківської митниці ДФС із заявою, в якій просила відповідача повернути надмірно сплачену суму за митне оформлення в розмірі 24339,65 грн. (а.с.31-32). До вказаної заяви від 06.08.2019 позивач долучила: копію рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 300/95/19; копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019; копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків; довідку з реквізитами банку (а.с.34); копію квитанції № ПН653958 від 20.12.2018 (а.с.33).

Листом від 15.08.2019 № 1167/10/09-70-10-20 Івано-Франківська митниця ДФС повідомила позивача, що транспортний засіб випущено у вільний обіг за митною декларацією від 21.12.2018 № UA206020/2018/401694, яка є чинною. При цьому, зазначено, що подання такої декларації свідчить, що ОСОБА_1 погодилась з визначеною відповідно до рішення від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2 митною вартістю ввезеного транспортного засобу. Повернення сплачених митних платежів було б можливим за умови не завершення митного оформлення транспортного засобу на момент винесення рішення суду. Таким чином, в Івано-Франківської митниці ДФС відсутні підстави для підготовки відповідного висновку до органів Казначейства про повернення надмірно сплачених митних платежів, При цьому, судом встановлено, що у вказаному листі відповідачем допущено описку в даті заяви позивача: зазначено помилково 06.07.2019 року, замість 06.08.2019 (а.с.35-36).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо складання висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених коштів, за результатами розгляду заяви позивача про повернення коштів, позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просить зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду в даній адміністративній справі, скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого мита в сумі 24339,65 грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 (ПАО КБ "Приватбанк", р/р НОМЕР_6, , МФО 305299, ІПН НОМЕР_1 , призначення платежу № картки НОМЕР_2 ).

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Згідно з частиною 1 статті 301 Митного кодексу України (надалі - МК України) повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

В свою чергу, підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття «надміру сплачених грошових зобов`язань». Так, надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Частиною 3 статті 301 МК України встановлено, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому, умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені регламентовані також статтею 43 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Також пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Суд звертає увагу на те, що послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби (надалі - ДФС) та структурного підрозділу ДФС, до функціональних повноважень якого належить організація ведення єдиного рахунку для зарахування авансових платежів (передоплати), що вноситься підприємствами до/або під час митного оформлення (далі - підрозділ ДФС), при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка А до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.), частині третій статті 11 глави ІІ Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року, визначає Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 976/30844.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені, визначений розділом ІІІ Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів (надалі - Порядок № 643).

Так, згідно з пункту 1 Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Пунктом 3 Порядку № 643 встановлено, що у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Відповідно до частини 4 Порядку № 643 після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 643 підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Пунктом 6 Порядку № 643 визначено, що заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.

Висновок реєструється в журналі реєстрації висновків про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені, який ведеться Підрозділом за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку (пункт 7 Порядку № 643).

Відповідно до пунктом 8 Порядку № 643 митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України.

Пунктом 9 Порядку № 643 встановлено, що після повернення платнику податків коштів до Журналу реєстрації висновків про повернення платежів з державного бюджету посадовою особою Підрозділу вносяться дані електронного реєстру, що формується органом Казначейства, який повертає кошти, а також зазначається назва органу Казначейства, що здійснив повернення.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 643 на підставі виписки з відповідного рахунку з обліку доходів державного бюджету у відповідній формі автоматизованої системи митного оформлення зазначаються реквізити відповідного платіжного документа та коригується відповідна звітність (у частині перерахованих до бюджету митних платежів).

У разі якщо заявником не виконано вимоги пункту 3 цього розділу, надано недостовірні дані та/або за наявності у нього податкового боргу (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відмова (пункт 11 Порядку № 643).

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, з огляду на вищевказані положення суд зазначає, що обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви у довільній формі про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів.

Також, законодавчою передумовою та необхідною обставиною для повернення платникам податків надмірно сплачених сум митних платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, є факт ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду.

Так в постанові від 10.10.2019 в справі № 810/4436/15 Верховний Суд зазначив, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: звернення суб`єкта господарювання до митних органів із заявою; проведення відповідними структурними підрозділами митного органу перевірки наведених в заяві обставин та підстав; встановлення митними органами наявності факту переплати; складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб`єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або прийняття обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

В даному випадку, ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківської митниці ДФС із заявою від 06.08.2019, в якій просила відповідача повернути надмірно сплачену суму за митне оформлення в розмірі 24339,65 грн. (а.с.31-32). У вказаній заяві позивач ззаначила напрям перерахування суми коштів, а саме на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів. До вказаної заяви від 06.08.2019 позивач долучила: копію рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 300/95/19; копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019; копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків; довідку з реквізитами банку (а.с.34); копію квитанції № ПН653958 від 20.12.2018 (а.с.33).

Зазначена заява від 06.08.2019 разом із долученими до неї документами подана позивачем до Івано-Франківської митниці ДФС відповідно до Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

При цьому, відповідач листом № 1483/10/09-70-19-30 від 07.11.2019 підтвердив факт зарахування митних платежів ОСОБА_1 до Державного бюджету в загальній сумі 70444,83 грн. (а.с.99).

Натомість, відповідачем за результатами отримання такої письмової заяви позивача від 06.08.2019 не було вжито жодних дій, визначених Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, а лише направлено на адресу ОСОБА_1 листа від 15.08.2019 № 1167/10/09-70-10-20 про відсутність підстав для підготовки відповідного висновку до органів Казначейства про повернення надмірно сплачених митних платежів (а.с.35-36).

Суд звертає увагу на те, що після визнання протиправним та скасування у судовому порядку рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA206020/2018/00133 від 12.12.2018 у позивача виникли підстави для повернення митних та інших платежів як надмірно сплачених до бюджету.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.10.2019 в справі № 810/4436/15.

Щодо розміру зайво сплачених митних платежів, то суд виходив з того, що згідно довідки Івано-Франківської митниці ДФС від 07.11.2019 року № 1483/10/09-70-19-30, ОСОБА_1 сплачено разом митних платежів за митною декларацією від 21.12.2018 № UA206020/2018/401694 всього в розмірі 70444,83 грн., з них 07.12.2019 року авансової передоплати - 46178,72 грн., та додатково 20.12.2018 року - 24339,65 грн. Однак суд виходить з того, що підставою для сплати додатково 24339,65 грн. було рішення відповідача про коригування митної вартості від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2, в якому митний орган збільшив митну вартість транспортного засобу, задекларовану в митній декларації № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018 року. Відповідно до митної декларації № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018 року позивачем задекларовано 45980,04 грн. митних платежів. Таким чином, різниця між розміром митних платежів, розрахованими та сплаченими позивачем згідно рішення відповідача про коригування митної вартості від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2 та самостійно розрахованими позивачем в митній декларації № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018 року становить 24464,79 грн. (70444,83 грн. - 45980,04 грн.). При цьому, судом не взято до уваги при розрахунку митну декларацію від 21.12.2018 № UA206020/2018/401694, оскільки вона заповнена позивачем після прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості від 13.12.2018 № UA 206020/2018/000058/2 та містить арифметичну помилку в розрахунку розміру митних платежів, зокрема, в графі 47 занижено базу оподаткування податком на додану вартість.

Також суд звертає увагу на те, що пунктом 11 Порядку № 643 передбачено виключні підстави для митного органу, за яких відмова є обґрунтованою: 1) якщо заявником не виконано вимоги пункту 3 цього розділу, 2) надано недостовірні дані 3) та/або за наявності у нього податкового боргу (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу).

Таких підстав для відмови судом не встановлено, а відповідачем в листі від 15.08.2019 року № 1167/1009-70-10-20 не зазначено.

Щодо доводів представника відповідача про те, що рішення суду у справі № 300/95/19 не передбачає повернення відповідних сум митних платежів ОСОБА_1 , то суд вказує на необґрунтованість таких доводів з огляду на таке.

При вирішенні справ щодо правомірності здійснення коригування митним органом митної вартості товару, що імпортується на територію України, судом не можуть вирішуватись позовні вимоги щодо повернення коштів, надміру сплачених позивачами в таких справах для розмитнення товару за митною вартістю, визначеною митним органом, так як законодавством України, як зазначалось вище, передбачено спеціальний порядок для такого повернення. Тобто, вирішення таких питань можливе лише після подання заяви про повернення надмірно сплачених митних платежів відповідно до вимог Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів. Таким чином, розгляд судом позовних вимог про повернення надмірно сплачених митних платежів одночасно з вимогами про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС може свідчити про передчасність такого судового розгляду, за умови не вчинення позивачем дій, передбачених Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Що стосується доводів представника Івано-Франківської митниці ДФС про те, що 21.03.2019 минув строк фінансових гарантій, які передбачені розділом Х Митного кодексу України, а тому авансові платежі перераховані до Державного бюджету України у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 протягом 80 днів з дня випуску товарів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються, то суд звертає увагу на таке.

У правовідносинах, що розглядаються судом слід розрізняти окремо "право" позивача погодитися, чи не погодитися із рішенням про коригування митної вартості із відповідними правовими наслідками такого погодження, чи не погодження в частині: оплати визначеної контролюючим органом скорегованої митної вартості або надання гарантій відповідно до розділу Х МК України, від іншого, самостійного гарантованого Конституцією і законами України "права" на оскарження спірного рішення в суді незалежно від того погодився декларант із рішення про коригування митної вартості товару, чи не погоджується із самою скорегованою митною вартістю, навіть за умови сплати обов`язкових платежів із скорегованої митної вартості товару.

Так, за змістом частини 2 статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, серед іншого, має містити інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини 7 статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Отже, правовідносин які виникають із приписів підпунктів "а" і "б" пункту 5 частини 2, частини 7 статті 55 МК України є реалізацією декларантом права на випуск у вільний обіг товарів у разі згоди або не згоди з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів, в тому числі із застосуванням заходів надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Такі правовідносин мають місце виключно між декларантом і митним органом.

В свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункт 5 частини 2 статті 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь яких застережень чи умов, в тому числі за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Не можуть бути враховані судом аргументи представника відповідача про погодження позивача із рішенням про коригування митної вартості товару у зв`язку із поданням 21.12.2018 ОСОБА_1 митної декларації № UA206020/2018/401694, якою задекларовано для митного оформлення легковий автомобіль марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 за ціною, визначеною відповідачем (а.с.97).

Відповідно до глави 2 розділу ІІ "Заповнення граф митної декларації" Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 (надалі - Порядок № 651), графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів.

У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

В даному випадку, лівий підрозділ графи 43 нової митної декларації від 21.12.2018 № UA206020/2018/401694 проставлено 1 метод визначення митної вартості, при цьому, в правому підрозділ графи 43 вказаної декларації зазначено 6 метод (а.с.97).

Зважаючи на те, що рішення про коригування митної вартості станом на 21.12.2018 було чинним, відтак, позивач зазначила у лівому підрозділі проставити 1 (первинний метод), а у правому підрозділі графа 43 декларації проставити 6 (скоригований метод).

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач самостійно визначив у новій декларації від 21.12.2018 митну вартість "коригування" (графа 45) в сумі 47872,66 грн., так як позивач у такій декларації у графі 42 визначив ціну товару 6500,00 злотих, яка повністю відповідає митній вартості (ціна товару), визначеної ОСОБА_1 у тій же графі 42 первинної митної декларації № UA206020/2018/401449 від 12.12.2018 (а.с.91).

Варто відзначити й те, що у графі 44 "додаткова інформація/подані документи" нової митної декларації від 21.12.2018 № UA206020/2018/401694, на відміну від тієї ж графи первинної митної декларації від 12.12.2018 № UA206020/2018/401449, додатково зазначено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206020/2018/00133 від 13.12.2018 та оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206020/2018/000058/2 від 13.12.2018 (а.с.97).

Суд звертає увагу на те, що сплата декларантом донарахованих платежів за скоригованою контролюючим органом митної вартістю не може свідчити про відсутність спору між позивачем і відповідачем і не можу бути "юридичним виправданням" бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не складання висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених митних платежів, за результатами розгляду заяви позивача від 06.08.2019 про повернення коштів.

При цьому, судом було враховано, що право позивача на повернення надміру сплачених сум митних платежів підпадає під захист статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях виклав критерії виправданості втручання Держави у право власності, гарантоване статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (наприклад, справа "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, пункти 39, 40 рішення від 10 лютого 2010 року).

Так, відповідно до вказаної концепції першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним. Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону, тобто наявності в законодавстві відповідної правової підстави, а також принципу верховенства права.

В даному випадку, як встановлено судом вище, відмова відповідача в підготовці висновку до органів казначейства в поверненні позивачу зайво сплачених митних платежів, складання та подання якого є необхідною передумовою для отримання позивачем сум таких платежів з державного бюджету, є втручанням в право «на мирне володіння майном», гарантованим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що отримавши на свою користь рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування картки відмови в митному оформленні товару та рішення митного органу про коригування митної вартості транспортного засобу, на виконання якого позивачем сплачені зайві митні платежі, у позивача виникли законні сподівання на повернення йому з державного бюджету таких сум надміру сплачених митних платежів.

Судом вище встановлено, що таке втручання митного органу в право позивача на мирне володіння майном не мало жодних правових підстав, оскільки маючи рішення суду про скасування картки відмови в митному оформленні товару та рішення митного органу про коригування митної вартості транспортного засобу, та подавши відповідну заяву про повернення надміру сплачених сум митних платежів у належні строки позивачем було дотримано вимог статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів № 643, а у відповідача не було правових підстав для відмови.

Щодо копії листа Івано-Франківської митниці ДФС № 615/9/09-70-10-12 від 24.09.2019 про надання Міністерством фінансів України роз`яснення, чи є в митних органів підстави повертати надміру сплачені суми митних платежів на підставі рішень суду щодо скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови, та які документи можуть бути підставою підтвердження таких сум, з мотивів того, що при скасуванні рішення про коригування та картки відмови у роботу повертається первинна декларація і в такому випадку будуть дві декларації, що створює правову колізію, то суд зазначає таке.

Так дійсно, пункт 44 Положення про митні декларації, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 450 передбачає, що не допускається визнання недійсною митної декларації, якщо частина або всі товари, транспортні засоби комерційного призначення, що в ній задекларовані, після оформлення такої декларації видані з-під митного контролю.

Однак, вказане положення в той же час передбачає й інші механізми поведінки митного органу. Зокрема, суд звертає увагу відповідача на положення пункту 37 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 450, яким передбачено механізми внесення змін до митної декларації вже після завершення митного оформлення. Так, після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування, додаток 4. Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа. Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у тому числі в разі необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

Однак, навіть, якщо допустити колізійність певних норм в спірних правовідносинах, чи їх відсутність, то суд звертає увагу на те, що статею 8 Конституції України передбачено, що в Україні діє принцип верховенства права.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні 04 грудня 1974 у справі "Yvonne van Duyn v Home Office", принцип юридичної визначеності є складовим аспектом верховенства права. Такий принцип означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення компенсації за порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

В даному випадку Держава Україна нормами статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 45 Бюджетного кодексу України, розділу ІІІ Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів № 643, встановила гарантії та механізм повернення особі надміру сплачених сум митних платежів на підставі рішення митного органу, яке в подальшому скасовано судом. Зокрема, Порядком № 643 передбачено чіткий алгоритм дій митного органу на підставі поданої заявником заяви та документів, в тому числі й щодо встановлення сум надміру сплачених митних платежів, втому числі й після завершення процедури митного оформлення товару. Будь-які прогалини в законодавстві, чи колізійність певних правових норм, при проведенні митним органом певних адміністративних процедур, виходячи з принципу правової визначеності як складового аспекту верховенства права, зокрема й в розрізі статті 3 Митного кодексу України, повинні тлумачитися на користь платника. В даному випадку гарантувати його законні сподівання на повернення з державного бюджету сум зайво сплачених митних платежів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього, що відповідає передбаченим статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства.

При цьому, для обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача в спірних правовідносинах, суд звертає увагу на те, що позивачем в позовній заяві помилково ототожнено дії відповідача з його бездіяльністю. Такий висновок суд ґрунтується на тому, що Івано-Франківською митницею було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.08.2019 року та листом № 1167/10/09-70-10-20 від 15.08.2019 року відмовлено в підготовці висновку про повернення надміру сплачених митних платежів.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, керуючись наданими йому частиною 2 статті 9, частиною 2 статті 245 КАС України повноваженнями, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову відповідача щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви позивача від 06.08.2019 про повернення коштів.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Івано-Франківської митниці ДФС скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого мита в сумі 24339,65 грн. протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду в даній адміністративній справі, то суд вказує на те, що строки для складання та подання митними органами висновків про повернення надмірно сплачених митних платежів чітко визначені в пункті 8 Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, а тому такі строки не можуть бути змінені судом і не має додаткової потреби встановлювати їх судом за результатом розгляду цієї справи.

В той же час, суд вважає, з огляду на встановлений судом вище розмір зайво сплачених позивачем митних платежів - 24464,79 грн., що з метою ефективного захисту порушеного права позивача, враховуючи надані суду частиною 1 статті 2, частиною 2 статті 9, частиною 2 статті 245 КАС України повноваження та завдання адміністративного судочинства, - за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум митних платежів саме в розмірі 24464,79 грн.

Що стосується позовної вимоги в частині: «…шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 (ПАО КБ "Приватбанк", р/р НОМЕР_6, , МФО 305299, ІПН НОМЕР_1 , призначення платежу № картки НОМЕР_2 )», то суд вказує на таке.

Пунктом 3 Порядку № 643 встановлено, що у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

Зважаючи на зміст заяви позивача від 06.08.2019 про повернення надміру сплачених сум митних платежів, ОСОБА_1 в зазначеній заяві вказала конкретний напрямок перерахування коштів, а саме: на поточний рахунок в установі банку із зазначенням реквізитів, а тому не має потреби повторного дублювання в рішенні суду реквізитів банківського рахунку позивача, які вказані в заяві від 06.08.2019. Окрім цього, вимоги до оформлення висновку та його змісту покладено на митний орган ДФС безпосередньо Порядком і суд в своєму рішенні лише покладає на відповідний орган обов`язок подати такий висновок на підставі заяви, після перевірки дотримання порядку її подання та встановлення відсутності обґрунтованих підстав для відмови.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС належить задовольнити частково: визнати протиправною відмову відповідача щодо підготовки висновку про повернення позивачу надміру сплачених коштів за результатами розгляду заяви від 06.08.2019 року та зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум митних платежів в розмірі 24464,79 грн. В задоволенні решти позову відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд в постанові від 20.06.2019 в справі № 821/440/17 зазначив, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В даному випадку, позивач на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надала суду такі документи: ордер на надання правової допомоги серії ЗР № 8252, виданий адвокатом Ковалишиним О.Р. на підставі договору про надання правової допомоги № 2/9/19 від вересня 2019 року (а.с. 61); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/820 адвокатом Ковалишиним О.Р. (а.с. 62); квитанція до прибуткового касового ордера № 5/5 від 17.09.2019 про прийняття від ОСОБА_1 3000,00 грн. на підставі договору № 2/9/19 про надання правничої допомоги (а.с.63); попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс на суму 5420,00 грн. (а.с.64); договір про надання правничої допомоги № 2/9/19 від вересня 2019 року (а.с.65).

Суд звертає увагу на те, що надані позивачем вищевказані документи щодо витрат на правничу допомогу не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги. Тобто вказані документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в адміністративній справі № 300/1842/19.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 24.01.2019 в справі № 716/155/17.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) Європейський суд із прав людини (надалі по тексту також - Суд), оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу Суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Враховуючи те, що наданими позивачем до суду документами, витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі № 300/1905/19 не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Окрім цього, в квитанції до прибуткового касового ордера № 5/5 від 17.09.2019 вказана сума 3000,00 грн., а в попередньому (орієнтовному) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс зазначено суму 5420,00 грн. При цьому, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну не містить дати та не є актом приймання-передачі конкретних послуг з наданої професійної правничої допомоги. Так, в попередньому (орієнтовному) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс, включено витрати на участь в судових засіданнях, однак розгляд цієї справи № 300/1905/19 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 04.04.2005, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с.45).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частинами 3, 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Івано-Франківської митниці ДФС в підготовці висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.08.2019.

Зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС (ідентифікаційний код - 39640261, вулиця Короля Данила, 20, місто Івано-Франківськ, 76000) підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області висновок про повернення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) надміру сплачених сум митних платежів в розмірі 24464 (двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 79 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Івано-Франківська митниця ДФС, ідентифікаційний код - 39640261, вулиця Короля Данила, 20, місто Івано-Франківськ, 76000.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.