Справа № 620/1355/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1355/19 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 11 годині 45 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року, повний текст якого складено 29 серпня 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 10.01.2019 року №8 «Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі більше 3 год без поважних причин 26.12.2018 року молодшого сержанта ОСОБА_1 »;

- визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.01.2019 року №4-РС в частині звільнення Позивача з військової служби у запас за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.01.2019 року №15 в частині виключення Позивача з 21.01.2019 року зі списків особового складу, з усіх видів забезпечення частини, а з продовольчого забезпечення (обід) з 22.01.2019 року;

- поновлення з 22.01.2019 року на посаді стрільця 2 відділення охорони 25 взводу охорони 1 роти охорони в/ч НОМЕР_1 ;

- стягнення з Відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2019 року по день винесення судом рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що службове розслідування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства та з дотриманням регламентованої останнім процедури і строків, факт відсутності ОСОБА_1 на службі більше трьох годин підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, а тому, з огляду на характеристику особи Позивача та наявність в останнього не знятих дисциплінарних стягнень, обраний захід дисциплінарного впливу є пропорційним.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що дані службового розслідування та показання свідків містять відмінні відомості щодо часу прибуття ОСОБА_1 на військову службу, у той час як факт відсутності Позивача на ній взагалі не було, що не спростовано судом першої інстанції. Крім того, наголошує на непропорційності обраного Відповідачем виду дисциплінарного стягнення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що всупереч доводів Апелянта, належними і допустимими доказами підтверджується факт відсутності ОСОБА_1 на службі протягом більше трьох годин. Крім того, зазначає, що обрання найсуворішого виду дисциплінарного стягнення було зумовлено характеристикою Позивача та наявністю не знятих дисциплінарних стягнень.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 31.01.2018 року проходив службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді стрільця 2 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 (а.с. 12-13).

26.12.2018 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 від командира 1 роти охорони надійшов рапорт про відсутність ОСОБА_1 на ранковому шикуванні, без поважної причини. На телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідає. У зв`язку з наведеним, командир 1 роти охорони просив призначити по даному факту службове розслідування (а.с. 60).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.12.2018 року №605 призначено проведення службового розслідування щодо викладених фактів (а.с. 61).

За результатами службового розслідування заступником командира в/ч НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення складено акт від 10.01.2019 року, затверджений 10.01.2019 року командиром в/ч НОМЕР_1 , у якому зафіксовано, що військовослужбовець військової служби за контрактом молодший сержант ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 26.12.2018 року більше 3 годин без поважних причин, чим порушив вимоги статей 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

У зв`язку з наведеним, керуючись ст. 51 п. «и», ст. 58, ст. 59 п. «ж» Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, заступник командира пропонував оголосити ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» (а.с. 62, 63).

Судом першої інстанції також було встановлено, що вказане дисциплінарне стягнення було реалізовано наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.01.2019 року №8 (а.с. 14-15), від ознайомлення із яким, згідно акту відмови від дачі пояснень, ОСОБА_1 відмовився, аргументувавши відмову браком часу та вирішенням своїх власних проблем (а.с. 16).

Наказом в/ч НОМЕР_1 від 21.01.2019 року №4-РС Позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункту «д» (через службову невідповідність) (а.с. 18).

У подальшому, наказом в/ч НОМЕР_1 від 21.01.2019 року №15 ОСОБА_1 виключено з 21.01.2019 року зі списків особового складу, з усіх видів забезпечення частини, а з продовольчого забезпечення (обід) з 22.01.2019 року (а.с. 19).

Судом першої інстанції також встановлено, що із наказами від 10.01.2019 року №8, від 21.01.2019 року №4-РС та від 21.01.2019 року №15 Позивач ознайомився 22.04.2019 року (а.с. 23, 24, 25).

На підставі встановлених вище обставин, а також заслухавши показання свідків, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 2, 4, 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон), ст. ст. 1-4, 5, 45, 51 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний статут), ст. ст. 5, 6, 11, 12, 14, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут), Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі Порядок №608), а також інших підзаконних актів, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на доведення Відповідачем факту відсутності Позивача на службі більше трьох годин та пропорційності обраного виду дисциплінарного стягнення з огляду на характеристику особи ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Питання щодо звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, з військової служби, під час дії особливого періоду, визначено ст. 26 Закону, підпунктом «д» пункту 2 частини 5 якої передбачено звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність.

При цьому, на переконання судової колегії, Чернігівський окружний адміністративний суд вірно підкреслив, що що службова невідповідність військовослужбовця пов`язується не тільки з кваліфікацією або станом здоров`я військовослужбовця у контексті їх відповідності займаній посаді, але й з дотриманням військовослужбовцем інших вимог, обумовлених особливостями проходження військової служби, зокрема, додержанням військової дисципліни, адже звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є одним з видів дисциплінарних стягнень, що накладаються на військовослужбовця за порушення військової дисципліни.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 7 ст. 26 Закону.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У свою чергу, Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За правилами ст. 5 Дисциплінарного статуту інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 98 Дисциплінарного статуту під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Згідно ч. 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Відповідно до п. 1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розд. ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до п. 1 розд. ІІІ згаданого Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншому військовослужбовцю. У разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) службове розслідування може бути доручено військовослужбовцю, який проходить військову службу на посаді сержантського (старшинського) складу (пункт 5 розділу ІІІ Порядку).

Згідно п. 12 розд. ІІІ Порядку №608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Розділом V Порядку №608 визначені вимоги до акту, який складається за наслідками службового розслідування.

При цьому, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 1 розд. VI Порядку №608).

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, передумовою для призначення наказом від 26.12.2018 року №605 службового розслідування поданий 26.12.2018 року рапорт командира 1 роти охорони щодо відсутності на службі ОСОБА_1 за невідомих причин. При цьому, аналіз змісту матеріалів службового розслідування (а.с. 59-72) дає підстави стверджувати, що останнє призначене з урахуванням вимог законодавства України, з дотриманням строків. Особою, яка проводила розслідування, опитано осіб, які мають відношення до подій, що стали предметом перевірки (в тому числі і позивача), досліджено зібрані документи та матеріали, відібрано пояснення у ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 26.12.2018 року більше 3 годин без поважних причин.

На спростування не підтверджених належними і допустимими доказами пояснень Позивача про те, що останній не порушував Статут та 26.12.2018 року перебував на військовій службі, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що факт відсутності ОСОБА_1 на службі 26.12.2018 року у період з 09:00 (під час ранкового шикування) до приблизно 12:30 підтверджується поясненнями військовослужбовців, відібраними під час проведення службового розслідування (а.с. 65-67). Наведені обставини також підтверджені допитаними судом першої інстанції свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 131-139).

Окремо суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що даними особами також вказано, що ОСОБА_1 не вперше порушує службову дисципліну та неодноразово порушував дисципліну під час несення служби, особливо перебуваючи в патрулі, запізнювався по два рази на тиждень, міг залишити частину раніше.

Також, зі змісту наданої безпосереднім керівником Позивача характеристики ОСОБА_1 випливає, що останній зарекомендував себе за період проходження служби з негативної сторони. Під час виконання обов`язків потребує контролю старшого начальника, до виконання службових обов`язків відноситься безвідповідально. Показники професійної підготовки, навички в організаційній роботі середні, особисті вольові якості розвинені на низькому рівні. Свою діяльність критично оцінювати не здатний, на зауваження не реагує, висновки з проведених бесід не робить (а.с. 68).

Крім іншого, матеріали справи свідчать, що згідно наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 12.07.2018 року №86 та від 16.08.2018 року №128 (а.с. 74-75, 76-77), які в установленому порядку не оскаржувалися, ОСОБА_1 має раніше накладені та не зняті дисциплінарні стягнення, а саме: 12.07.2018 року «сувора догана» - за невихід на службу без поважних причин; 16.08.2018 року «зауваження» - за запізнення на службу без поважних причин.

У вищезазначених наказах установлено, що під час призначення на посаду та укладення контракту молодший сержант ОСОБА_1 був проінструктований щодо розпорядку дня в частині, йому було доведено важливість дотримання правил військової дисципліни та наслідки, які настають в разі невиконання цих умов. Зазначене, як підкреслив суд першої інстанції, ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами службового розслідування і даної справи встановлено, що ОСОБА_1 26.12.2018 року більше трьох годин був відсутній на службі без поважних причин, не попередивши про свою відсутність безпосереднього керівника, чим допустив порушення вимог Дисциплінарного статуту та Статуту. Крім того, Чернігівський окружний адміністративний суд зауважив, що причинами порушення Позивачем службової дисципліни є особиста недисциплінованість, неналежне виконання посадових обов`язків, ігнорування вимог чинного законодавства та відчуття останнім безкарності за вчинені проступки.

Судова колегія звертає увагу, що з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи заявлені ОСОБА_1 свідки неодноразово викликалися судом першої інстанції для дачі свідчень, однак до суду останні так і не прибули (а.с. 51-54, 87, 88, 96, 97, 115-116, 126, 130).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 51 Дисциплінарного статуту на сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення, зокрема, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Положеннями статті 86 Дисциплінарного статуту закріплено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

З урахуванням встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що командир в/ч НОМЕР_1 , приймаючи наказ від 10.01.2019 року №8, яким ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», діяв обґрунтовано, з урахуванням встановлених службовим розслідуванням обставин, характеру самого проступку та попередньої поведінки Позивача. При цьому, обставин, як відповідно до Дисциплінарного статуту могли б пом`якшити відповідальність ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Судова колегія погоджується з твердженням Позивача про те, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів Збройних Сил України як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення скаржником службової дисципліни.

Застосування ж дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахування обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.10.2018 року у справі № 807/754/17.

Відповідно до пункту 238 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008), наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення.

Військовослужбовці, до яких згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України застосовано таке стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, звільняються з військової служби на підставах, передбачених, зокрема, підпунктом «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (пп. 4 п. 246 Положення №1153/2008).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів в/ч НОМЕР_1 від 10.01.2019 року №8, від 21.01.2019 року №4-РС та від 21.01.2019 року №15, та, як наслідок і задоволення похідних позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 20» листопада 2019 року.