Справа № 300/1229/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10047/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Біньковською Н. В. у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у проведенні перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи та заробітку в Державному унітарному підприємстві м. Москви "Мосгортранс", філіал 16-й автобусний парк, з 13 квітня 2009 року по 29 березня 2010 року, з 01 травня 2010 року по 25 березня 2011 року, з 09 червня 2011 року по 23 квітня 2012 року, з 09 серпня 2012 року по 24 травня 2013 року; зобов`язати відповідача зарахувати зазначені періоди роботи до стажу роботи з врахуванням заробітної плати та провести перерахунок пенсії з листопада 2018 року з врахуванням заробітної плати та стажу за ці періоди роботи.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що має право на перерахунок пенсії з врахуванням стажу роботи, набутого після призначення пенсії на території Російської Федерації, однак відповідачем протиправно відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що стаття 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено проведення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії, не містить застережень щодо заробітку та стажу, здобутих в інших державах.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка була йому призначена з 08 вересня 2008 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням загального страхового стажу роботи 36 років 2 місяці 1 день.

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати на території Російської Федерації, а саме, працював водієм автобуса 1 класу в Державному унітарному підприємстві м.Москва "Мосгортранс", філіал 16-й автобусний парк (Російська Федерація): з 13 квітня 2009 року по 29 березня 2010 року, з 01 травня 2010 року по 25 березня 2011 року, з 09 червня 2011 року по 23 квітня 2012 року, з 09 серпня 2012 року по 24 травня 2013 року.

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії.

Листом від 17 травня 2019 року Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську повідомило позивача про відсутність підстав для проведення такого перерахунку, оскільки стаж набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а також заробітна плата за цей період, враховуються лише при призначенні пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії позивача із врахуванням стажу роботи, набутого після призначення пенсії, та заробітної плати за вказаний період, діяв відповідно до закону.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Також вищенаведеною нормою визначено, що застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави вважати, що перерахунок пенсії проводиться за умов, що фізична особа є застрахованою, продовжувала працювати після призначення (попереднього перерахунку) пенсії та за наявності страхового стажу не менше як 24 місяці.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Як зазначив суд першої інстанції, наведені положення Угоди стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: громадяни України, які працюють за межами України, - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок

безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та пенсійне страхування.

Частиною другою вказаної статті визначено, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року.

Таким чином, громадяни України, які працюють за межами України, мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення відповідного договору та сплати ними єдиного внеску.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем страхових внесків у Пенсійний фонд України у період після призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи те, що сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу, тоді як позивач після призначення пенсії продовжував працювати на території Російської Федерації та страхових внесків відповідно до законодавства України у спірний період не сплачував, набутий ним у цей період стаж не є страховим і не дає права на перерахунок пенсії.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 31 жовтня 2018 року, у справі № 459/955/15-а.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у справі № 300/1229/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.