Справа № 520/6342/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 р.Справа № 520/6342/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків по справі № 520/6342/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ в Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () поновити нарахування та виплату пенсії з березня 2016 р., а також здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості за період з березня 2016 р. по липень 2019 р. включно;

- допустити до негайного виконання рішення суду щодо зобов`язання перерахування та виплати всієї суми пенсії за віком;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () протягом 30 днів з моменту ухвалення рішення у справі подати до суду звіт про виконання його рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 по справі № 520/6342/19 позов задоволено частково.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити з 01.03.2016 р. нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць.

У решті вимог позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 по справі № 520/6342/19, доповнивши резолютивну частину рішення, шляхом зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року у справі №520/6342/19 подати до суду звіт про виконання цього рішення; змінити абзац 2 резолютивної частини, зобов`язавши Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості за період з березня 2016 року по липень 2019 року включно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції, в резолютивній частині оскаржуваного рішення, задовольняючи частково позовні вимоги, шляхом зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити з 01.03.2016 р. нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць, вийшов за межі позовних вимог та змінив обраний позивачем спосіб захисту його права. Оскільки, позовна заява, серед іншого, містить вимогу щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості за період з березня 2016 р. по липень 2019 р. включно, що є, на думку позивача, ефективним способом захисту її прав у спірних відносинах. Однак, формулювання способу захисту прав позивача, викладене в резолютивній частині оскаржуваного рішення, на думку позивача, надасть відповідачеві можливість ухилятися від виконання цього рішення, оскільки не містить вказівки щодо виплати пенсійної заборгованості, що може призвести, зокрема, до необхідності повторного звернення позивача до суду.

Крім того, посилаючись на невиконання судових рішень в частині зобов`язання виплати пенсіонерам заборгованості з виплати пенсії, відсутність окремого, затвердженого Кабміном Порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період, триваючий та дискримінаційний характер порушення відповідачем прав апелянта, стверджує про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, передбачених ст.382 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, про що свідчить копія її пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 10.04.2002 року.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 05.06.2015 року № , ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримував пенсію, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 01.03.2016 Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова припинено позивачу виплату пенсії.

На адвокатський запит представника позивача Управління ПФУ листом від 14.06.2018 року № 12568/3006 повідомило, що ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з 01.03.2016 згідно підпункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, а саме у зв`язку з встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування за отриманою інформацією з «Єдиної інформаційної бази даних переміщених осіб».

Не погодившись з діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з березня 2016 р., а також здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсії заборгованості за період з березня 2016 р. по липень 2019 р. включно, з допущенням рішення суду до негайного виконання в частині перерахування та виплати всієї суми пенсії за віком, зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова протягом 30 днів з моменту ухвалення рішення у справі подати до суду звіт про виконання його рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії, відповідач діяв протиправно, не у спосіб, передбачений ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим слід зобов`язати УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про допущення негайного виконання судового рішення в частині виплати усієї суми пенсії, суд першої інстанції, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, зазначив, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць.

Відмовляючи в задоволенні вимог про зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова протягом 30 днів з моменту ухвалення рішення у справі подати до суду звіт про виконання його рішення, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засаді верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 по справі № 520/6342/19 не відповідає, оскільки судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин та вирішення не всіх заявлених позовних вимог, порушено норми процесуального права та обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено ов`язок для органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України від 09.07.2003, № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 49 Закону № 1058-IV встановлені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як зазначалось вище, виплату пенсії позивачу з 1 березня 2016 року припинено у зв`язку з встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування за отриманою інформацією з «Єдиної інформаційної бази даних переміщених осіб».

Водночас, статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено. Крім того, рішення про припинення виплати позивачу пенсії із зазначенням обґрунтованих причин з посиланням на нормативні акти, відповідачем не приймалось.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки з 1 березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 та № 365 від 08.06.2016, як на підставу припинення пенсійних виплат, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані постанови приймалися з метою забезпечення реалізації положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону № 1058-IV.

Крім того, Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу, ніж постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року, № 509 від 1 жовтня 2014 року, на які посилається відповідач, тому норми останніх не можуть бути підставою для припинення пенсії позивачу за відсутності умов, визначених Законом № 1058-IV.

У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своєї бездіяльності щодо невиплати позивачеві пенсії з 01.03.2016, а також правомірності відмови позивачу у нарахуванні та виплаті пенсії, а отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.02.2018 по справі № 234/11095/17, від 07.03.2018 № 242/3044/17, від 13.06.2018 по справі № 542/432/17, від 02.10.2018 року по справі № 227/2524/17, а також у постанові від 03.05.2018 по зразковій справі № 805/402/18, врахування якої є обов`язковим в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Слід зазначити, що обираючи спосіб захисту порушених прав, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

А отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Разом з цим, резолютивна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції не містить наведених конкретних та чітких формулювань, а тому відповідач матиме змогу довільно трактувати зміст рішення суду, таким чином, й надалі продовжувати порушення прав апелянта вже на стадії виконання судового рішення, а апелянт, таким чином, буде вимушений повторно звертатися до суду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що належним захистом порушеного права позивача має бути саме зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року, встановлених для внутрішньо переміщених осіб, а також виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року до моменту поновлення виплати пенсії.

В даному випадку задоволення позовних вимог у такій редакції є гарантією того, що спір, який виник між сторонами, буде остаточно вирішений.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Допущення до негайного виконання рішення суду про виплату суми в повному обсязі статтею 371 КАС України не передбачено, а тому в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача негайно виконати рішення суду про перерахунок та виплату всієї суми пенсії за віком слід відмовити.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів зазначає, що рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії з 01 березня 2016 року в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Разом з тим, з приводу вимог позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що порушення права позивача на отримання пенсії триває з 01.03.2016, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 по справі № 520/6342/19 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року по справі № 520/6342/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 березня 2016 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - з 01 березня 2016 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 01 березня 2016 року до моменту поновлення виплати пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 01 березня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) подати звіт про виконання даної постанови суду протягом 30 днів з дня набрання постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 19.11.2019 року