Справа № 1340/4801/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/3597/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Бруновської Н.В.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Ковальчук С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Гавдика З.В. в м.Львові в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування з 01.04.2018 та виплати, згідно розпорядження Міністерства оборони України від 25.04.2018 № 207/у/3 надбавки за особливості проходження служби у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та премію в розмірі 10% посадового окладу як військовослужбовцю, який проходить військову службу на посаді льотного складу; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 встановити, нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.04.2018 та премію в розмірі 10 відсотків посадового окладу з 10.04.2018 відповідно до рішення Міністра оборони України від 25.04.2018 № 207/у/3 як військовослужбовцю, який проходить військову службу на посаді льотного складу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно розпорядження Міністра оборони України від 25.04.2018 № 207/у/3 позивачу належать надбавки за особливості проходження служби у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та премію в розмірі 10% посадового окладу як військовослужбовцю, який проходить військову службу на посаді льотного складу. Позивач на свій рапорт отримала відповідь про те, що її посада фельдшер-рятувальник рятувальної парашутно-десантної групи в/ч НОМЕР_2 не відноситься до посад льотного складу, тому відсутні підстави для виплат позивачу спірних набавок. Позивач не погодився з такою відмовою, оскільки вважає, що його посада відноситься до посад льотного складу, тому має право для виплат спірних набавок.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування з 01.04.2018 року та виплати спірних надбавок та зобов`язано відповідача встановити, нарахувати та виплатити позивачу спірні надбавки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посада фельдшера-рятувальника, яку обіймає позивач, відноситься до льотного складу.

З таким рішенням суду не погодилась Військова частина НОМЕР_1 , подавши апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував норми Закону та неправильно надав пріоритетність нормативно-правовим актам, а саме застосував наказ Міністерства оборони України від 05.02.2018 №40 перед Наказом Міністерства оборони України від 27.05.2014 № 337. Звертає увагу, що наказ МО України від 05.02.2018 №40 не зареєстрований в Міністерстві юстиції України і являється внутрішнім наказом рекомендаційного характеру. Даний наказ не може бути підставою для виділення коштів з державного бюджету України і військова частина НОМЕР_1 як державна установа, яка фінансується виключно за рахунок державного бюджету, коштів па виплату надбавки фахівцям парашутно-десантної служби не передбачала і не отримувала. Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 діяла виключно у відповідності з чинним законодавством України, у межах наявних повноважень. Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, в якому відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

11 квітня 2019 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду військовою частиною НОМЕР_1 подано доповнення до апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №1340/4801/18, однак такі в силу вимог частини першої статті 303 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути взяті до уваги, так як подані поза строком на апеляційне оскарження, та скаржником не наведено обґрунтувань необхідності в таких доповненнях.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга не є обґрунтованою в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просить апеляційну скарги залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні прапорщика на посаді фельдшера-рятувальника рятувальної парашутно-десантної групи, шпк «старший сержант», ВОС-879962Д/678, що відповідно до п.9.8 Тимчасового переліку військово-облікових спеціальностей рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, затвердженого наказом МО України від 27.05.2014 № 337, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.2014 за № 600/25377 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), є медичною спеціальністю - молодших спеціалістів з медичною освітою.

Окремим рішенням Міністра оборони України за № 207/у/3 від 25.04.2018 до № 207/у/2 від 10.04.2018 вирішено військовослужбовцям, які проходять військову службу на посадах льотного складу, з 01.04.2018 виплачувати: надбавки за особливості проходження служби у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премію в розмірі 10 відсотків посадового окладу.

У відповідь на рапорт позивача листом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2018 за вих. № 695 позивача повідомлено, що окремими рішенням Міністра оборони України від 25.04.2018 № 207/у/3 збільшено з 01.04.2018 надбавки за особливі проходження служби в розмірі 100% посадового окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років військовослужбовцям, які проходять службу на посадах льотного складу. Департаментом фінансів МОУ надано роз`яснення від 25.06.2018 №248/3966 про те, що право на виплату надбавки мають військовослужбовці, які займають штатні посади льотного складу (за льотними військово-обліковими спеціальностями) і виконують польоти за відповідними планами льотної підготовки у складі екіпажів літаків, вертольотів. Оскільки посади в рятувальній парашутно-десантній групі не є льотними військово-обліковими спеціальностями, то і права на виплату спірної надбавки не має.

Не погодившись з відмовою відповідача проводити спірні надбавки до посадового окладу, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольнив позов з наведених в описовій частині постанови підстав.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При перевірці рішень, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до абзацу 25 п. 2 розділу І Правил виконання польотів державної авіації України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 05.01.2015 №2, льотний склад - особи суб`єкти авіаційної діяльності державної авіації, які мають спеціальну підготовку і виконують функціональні обов`язки у складі екіпажу на борту повітряного судна (далі ПС) у польоті.

Згідно пункту 2 розділу ІІ зазначених Правил до льотного екіпажу повітряного судна належать особи льотного складу, які виконують обов`язки з пілотування, навігації, бойового застосування та експлуатації ПС під час польоту у кабіні ПС, а саме: льотчики, льотчики-штурмани, льотчики-оператори, штурмани, курсанти і слухачі ВНЗ, бортові інженери, бортові техніки, бортові механіки, бортові радисти, бортові стрільці.

До екіпажу салону (пасажирського, вантажного) належать особи льотного складу, які виконують обов`язки у салоні ПС з обслуговування устаткування, механізмів та приладів, необхідних для польоту ПС, а також обладнання, встановленого на ПС та необхідного для виконання польотного завдання, забезпечення процедур безпеки пасажирів на борту ПС та їх обслуговування, а саме: бортові механіки, бортові провідники, бортові радисти, бортові оператори (спостерігачі, перекладачі тощо), фахівці штатних пошуково-рятувальних і парашутно-десантних служб (груп) та штатних рятувальних парашутно-десантних (пошуково-рятувальних) груп, які мають відповідну підготовку та допущені до виконання пошуково-рятувальних робіт (далі - авіаційні рятувальники), а також інші особи авіаційного персоналу, які необхідні для експлуатації ПС, його систем та обладнання у польоті (п.3 розділу ІІ зазначених Правил).

За змістом статті 57 Повітряного кодексу України екіпаж повітряного судна складається з осіб льотного складу, до якого належать особи льотного екіпажу та екіпажу пасажирського і вантажного салону, які під час польоту постійно виконують такі функції: 1) виконання процедур, передбачених керівництвом з льотної експлуатації повітряного судна; 2) обслуговування устаткування, механізмів та приладів, необхідних для польоту повітряного судна, а також обладнання, встановленого на повітряному судні та необхідного для виконання польотного завдання; 3) забезпечення процедур безпеки пасажирів на борту повітряного судна та їх обслуговування.

Склад екіпажу визначається залежно від типу повітряного судна, характеристик і тривалості польоту, характеру операцій, для яких це повітряне судно призначене. Склад випробувального екіпажу визначається відповідно до авіаційних правил України щодо проведення випробувальних польотів. Поіменний список членів екіпажу визначається експлуатантом перед кожним польотом.

Мінімальна чисельність складу екіпажу повітряного судна встановлюється керівництвом з льотної експлуатації конкретного типу повітряного судна.

Усі члени екіпажу належать до льотного складу.

Згідно переліку посад льотного складу, який має право виконувати польоти у складі екіпажів повітряних суден, авіації Збройних Сил України, військова служба на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністра оборони України 12.01.2004 за № 9, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 січня 2004 року за № 103/8702, до льотного складу відносяться особи офіцерського складу, особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, та строкової військової служби, які займають посади льотного складу за відповідною спеціальністю та виконують польоти за планами бойової (навчально-льотної) підготовки у складі екіпажів повітряних суден авіації Збройних Сил України.

Перелік посад згідно вказаного наказу (в тому числі): фельдшер-рятувальник у складі повітряних суден авіації Збройних Сил України.

Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №40, який носить рекомендаційний характер, затверджено Перелік посад авіаційного персоналу Збройних Сил України. Пункт 1 вказаного Переліку визначає льотний склад авіації Збройних Сил України, а саме: льотний склад льотного екіпажу повітряного судна (п.1.1) та льотний склад екіпажу салону (пасажирського, вантажного) повітряного судна (п.1.2).

Зокрема, посада фельдшера-рятувальника (код 963) ВОС-879 входить в льотний склад екіпажу салону (пасажирського, вантажного) повітряного судна як посада штатних пошуково-рятувальних і парашутно-десантних служб (груп) та штатних рятувальних парашутно-десантних (пошуково-рятувальних) груп.

Інструкцією про класифікацію авіаційного персоналу державної авіації України, затверджену наказом Міністерства оборони України від 05.01.2015 року №3 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства оборони України від 31.10.2018 р. № 550, визначено, що до льотного складу належать: члени екіпажу ПС, а саме: льотний екіпаж ПС та екіпаж салону (пасажирського, вантажного), в тому числі бортові механіки (провідники, радисти, оператори, спостерігачі, перекладачі тощо), персонал штатних пошуково-рятувальних і парашутно-десантних служб (груп) та штатних рятувальних парашутно-десантних (пошуково-рятувальних) груп (п.2.2.).

Згідно з п.4.4. вказаної Інструкції для присвоєння класної кваліфікації авіаційного рятувальника 3 класу, 2 класу і 1 класу, майстра допускаються фахівці пошуково-рятувальних і парашутно-десантних служб, рятувальних парашутно-десантних (рятувальних) груп суб`єктів державної авіації, які відповідають вимогам до рівня підготовки льотного складу для присвоєння класної кваліфікації авіаційного рятувальника, зазначеного в додатку 3 до цієї Інструкції.

У відповідності до наказу Міністра оборони України №736 від 29.12.2016 року «Про затвердження Правил з пошуково-рятувального забезпечення польотів державної авіації України», наказу Міністерства внутрішніх справ від 16.03.2015 №279 про затвердження «Правил авіаційного пошуку і рятування в Україні», наказу Міністра оборони України від 05.01.2015 року №2 про затвердження «Правил виконання польотів державної авіації України», командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №1197 від 26.12.2017 року, в якому пунктом 2 допущено до чергування в системі пошуково-рятувального забезпечення польотів авіації, виконання пошуково-рятувальних робіт надання невідкладної долікарської медичної допомоги тим, хто зазнав лиха, медичних працівників рятувальних парашутно-десантних груп, які пройшли відповідну підготовку, здали заліки і придатні за станом здоров`я виконання пошуково-рятувальних робіт, а саме серед інших осіб фельдшера-рятувальника рятувальних парашутно-десантних груп прапорщика ОСОБА_2 .

Пунктом четвертим наведеного вище наказу командира в/ч НОМЕР_1 включено переліченого в цьому наказі особового складу в склад екіпажу пошуково-рятувального вертольоту Мі-8 та залучено до цілодобового чергування в системі пошуково-рятувального забезпечення польотів авіації.

Системно проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що посада позивача як військовослужбовця відноситься до льотного складу, а отже має право на надбавку за особливості проходження служби відповідно до розпорядження Міністра оборони України №207/у/3.

При тому суд першої інстанції вірно зазначив, що наказ Міністра оборони України за № 207/у/3 встановлює ознаки осіб, які перебувають на посадах льотного складу, тобто саме посада позивача, а не її діяльність польоти, харчування тощо, мають істотне значення для вирішення спірних правовідносин.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність дій щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу з 01.04.2018 згідно розпорядження Міністерства оборони України № 207/у/3 надбавки за особливості проходження служби у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та премію в розмірі 10 відсотків посадового окладу, як військовослужбовцю, який проходить військову службу на посаді льотного складу. Такі дії відповідача не відповідають нормативно-правовим нормам, які регулюють спірні правовідносини.

Загалом оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляцій скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Беручи до уваги встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимоги, які підлягають задоволенню.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 1340/4801/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
Н. В. Бруновська
Повне судове рішення складено 20.11.2019р.