Справа № 360/2728/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №360/2728/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 360/2728/19 (головуючий суддя І інстанції Шембелян В.С.), складеного в повному обсязі 20 вересня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2019 року, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулось до суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо винесення постанови про накладення штрафу від 11 червня 2019 року ВП № 57968340 та скасування зазначеної постанови (а.с. 3-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 360/2728/19 відмовлено у задоволені у задоволені позовних вимог (а.с. 84-87).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлена відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання.

Зазначено, що управлінням здійснюються дії щодо виконання судового рішення, а саме: поновлено виплату пенсії, виплачується поточна пенсія, заборгованість по пенсії нарахована на 8 тип відомості (борг за судовим рішенням).

Крім того, управлінням зазначено, що виділенні коштів на фінансування не залежить від волі окремого керівника територіального органу і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень не має підстав.

Посилався на те, що вказаний висновок містить постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі № 818/159/18, якою скасовано постанову про накладення штрафу на Пенсійний орган (а.с. 95-97).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

20 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив розглянути справу у відсутність їх представника.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 у справі № 1240/2669/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) з 01 лютого 2018 року виплату раніше призначеної пенсії за віком. В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 352,40 грн.

19.12.2018 Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 1240/2669/18 про зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку поновити ОСОБА_1 з 01.02.2018 виплату раніше призначеної пенсії за віком (а.с. 41,42).

22.12.2018 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушка М.В. відкрите виконавче провадження № 5796834 по виконавчому листу № 1240/2669/18, виданому 19.12.2018 Луганським окружним адміністративним судом (а.с. 45,46).

11.04.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн. на УПФУ в м. Сєвєродонецьку за не виконання рішення суду по виконавчому листу № 1240/2669/18, яку позивач отримав 15.04.2019.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі № 360/1853/19, встановлено, що накладаючи штраф постановою від 11.04.2019 на УПФУ в м. Сєвєродонецьку за не виконання рішення суду по виконавчому листу № 1240/2669/18, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Відтак, у задоволенні позовних вимог УПФУ в м. Сєвєродонецьку про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. від 11.04.2019 про накладення на Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області штрафу в розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 57968340 відмовлено за необгрунтованістю (а.с.63-72).

26.04.2019 від УПФУ в м.Сєвєродонецьку надійшов лист № 10297/03-22 в якому повідомлено, що згідно постанови Правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1, з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється Головним управлінням Пенсійного фонду України, тобто фінансування УПФУ в м.Сєвєродонецьку здійснюється ГУ ПФУ в Луганській області. На відомості травня 2019 року повторно направлено списки осіб щодо фінансування нарахованої заборгованості, до якого включено особовий рахунок ОСОБА_1 про фінансування в травні 2019 року нарахованої на виконання судового рішення суми боргу по пенсії (а.с.73,74).

11.06.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. винесено постанову про повторне накладення штрафу в сумі 10200 грн. на УПФУ в м. Сєвєродонецьку за не виконання без поважних причин рішення суду по виконавчому листу № 1240/2669/18 (а.с.78).

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України Луганської області є спірним питанням даної справи.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке набрало законної сили не виконано позивачем, відтак, постанова про повторне накладення штрафу є законною.

При цьому суд посилався на те, що склад правопорушення у не виконання відповідачем рішення суду від 05.10.2018 року у справі № 360/2669/19 встановлено Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі № 360/1853/19, яке законної сили 04.09.2019 року, тому в силу ст.. 78 КАС України обставини не підлягають доказуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 3 Закону України від 02 червня 2016 року "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Положеннями статті 1 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини другої статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. (п.16 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно з частинами 1, 2 цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Відповідно до цієї норми у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі № 360/1853/19, встановлено, що накладаючи штраф постановою від 11.04.2019 на УПФУ в м. Сєвєродонецьку за не виконання рішення суду по виконавчому листу № 1240/2669/18, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Відтак, у задоволенні позовних вимог УПФУ в м. Сєвєродонецьку про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. від 11.04.2019 про накладення на Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області штрафу в розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 57968340 відмовлено за необґрунтованістю (а.с.63-72).

11.06.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. винесено постанову про повторне накладення штрафу в сумі 10200 грн. на УПФУ в м. Сєвєродонецьку за не виконання рішення суду по тому ж виконавчому листу № 1240/2669/18 (а.с.78).

Однак, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року, яка набрала законної сили 14.11.2019 року,позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 11.04.2019 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. у виконавчому провадженні № 57968340.

Відтак, вищевказаної постановою суду апеляційної інстанції скасовано первинне накладення штрафу на Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, що унеможливлює повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду в рамках виконавчого провадження № 57968340.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про необхідність скасування спірної постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафних санкцій за повторне невиконання рішення суду.

Суд не приймає доводи апеляційної скарги в частині необхідності використання висновків Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 818/159/18, оскільки таке не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про відсутність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про накладення штрафу на боржника є обґрунтованими, тому постанова про повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає достатнім способом захисту прав позивача саме скасуванням спірної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду із частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 271, 272, 287,308, 311, 315, 317, 321, 322,329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 360/2728/19 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про накладення штрафу від 11 червня 2019 року ВП № 57968340 в сумі 10200 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко