Справа № 640/5884/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2019 року № 640/5884/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючої судді - Добрівської Н.А., суддів: Кузьменко А.І., Маруліної Л.О.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

та представників сторін:

від позивача - Пушкар І.А.,

від відповідача - Пуленця А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Кабінету Міністрів України
про визнання протиправними та нечинними окремих положень розпорядження від 03.10.2018 року №717-р, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - позивач, НАК «Нафтогаз України», Компанія) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач, Уряд) в якому просить визнати протиправними та нечинними окремі положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2018 року №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», а саме:

«укласти до 15 жовтня 2018 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. №357»;

«разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах»;

«укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Уряд, приймаючи зазначений нормативний акт та в імперативній формі зобов`язуючи НАК «Нафтогаз України» укласти договори про постачання природного газу і договори про реструктуризацію заборгованості та зобов`язуючи Компанію безперебійно постачати природний газ виробникам теплової енергії, діяв з перевищенням повноважень, наданих Конституцією (частина 2 статті 19, стаття 116) та законами України, та за відсутності відповідних правових підстав, чим порушив права та інтереси позивача. Так, за твердженням позивача, оскаржуване Розпорядження прийнято відповідачем з перевищенням повноважень, передбачених статтею 21, 24 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», статтями 4 та 11 Закону України «Про ринок природного газу», статтею 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності». Як зазначає позивач, оскаржуване Розпорядження видано в порушення норм Господарського та Цивільного кодексів України, а також не узгоджується з постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №351 «Про затвердження основних засад здійснення державної власності щодо публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Також, на думку позивача, оскаржувані положення Розпорядження №717-р у частині покладення на НАК «Нафтогаз України» зобов`язання укласти договори про реструктуризацію заборгованості, по суті, у безумовному порядку, суперечать положенням, закріпленим в частині восьмій статті 5 та в частині восьмій статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». До того ж, за твердженням позивача, Розпорядження Кабінету Міністрів України №717-р не узгоджується і з його власним нормативно-правовим актом - постановою від 22 березня 2017 року №187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Заперечуючи проти наявності підстав для задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві стверджує, що оскаржуване Розпорядження Кабінету Міністрів України №717-р від 3 жовтня 2018 року прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На обґрунтування своєї позиції відповідач наголошує, що оскаржуване Розпорядження є саме актом Уряду, яке прийнято в межах, наданих йому законом, повноважень та є обов`язковим для виконання щодо тих суб`єктів, на яких воно поширюється та врегульовує конкретне коло правовідносин, як це передбачено статтею 117 Конституції України і не є рішенням прийнятим на виконання корпоративних повноважень Кабінету Міністрів України, як засновника та єдиного акціонера Компанії, а саме, є актом Уряду.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву наголошує на тому, що оскаржуване Розпорядження стосується прав, інтересів визначеної в акті особи або осіб, а саме позивача та теплогенеруючих та теплопостачальних організацій; є актом, дія якого вичерпується його виконанням, тобто закінченням опалювального сезону 2018-2019; акт не може мати зворотної дії в часі, оскільки регулює правовідносини, що складалися саме у конкретному проміжку часу, тобто за період опалювального сезону 2018-2019.

У відповіді на відзив позивач, конкретизуючи підстави звернення до суду вказує на те, що Розпорядження Кабінету Міністрів України №717-р оскаржується НАК «Нафтогаз України», оскільки воно:

- прийнято відповідачем з перевищенням повноважень, передбачених Конституцією та законами України «Про Кабінет Міністрів України», «Про управління об`єктами державної власності», «Про нафту і газ», «Про ринок природного газу»;

- не узгоджується з нормативно-правовими актами, які мають вищу юридичну силу (положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про ринок природного газу», «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»), що, у свою чергу, є порушенням частини другої статті 113 Конституції України;

- не узгоджується із власним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України - постановою від 12 березня 2017 року №187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», створюючи тим самим ситуацію правової невизначеності;

- порушує (позбавляє або обмежує) надані законами права позивача (причому такі порушення є триваючими, оскільки на момент звернення до суду з адміністративним позовом не усунені): право власності Компанії на природний газ, зокрема, право розпорядження своїм майном; право на самостійне здійснення підприємницької діяльності (постачання природного газу); право на свободу договірних відносин; право на участь у цивільному обороті на рівних з іншими суб`єктами господарювання умовах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у справі і призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно даною ухвалою на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок опублікувати оголошення про відкриття провадження у адміністративній справі №640/5884/19 у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

В підготовчому засіданні 19 серпня 2019 року постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до розгляду в судовому засіданні колегією у складі трьох суддів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив, з урахуванням додаткових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні 7 листопада 2019 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Так, заслухавши доводи учасників процесу, розглянувши надані ними документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.

3 жовтня 2018 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №717-р «Про деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», яким, з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року, НАК «Нафтогаз України» надається доручення:

- укласти до 15 жовтня 2018 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї (абзац 2 пункту 1 Розпорядження);

- разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах (абзац 2 пункту 1 Розпорядження);

- укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (абзац 3 пункту 1 Розпорядження).

Не погоджуючись з наведеними положеннями Розпорядження №717-р, НАК «Нафтогаз України» звернулась до суду із даним позовом.

Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з Пояснювальної записки до цього Розпорядження, його проект розроблено Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за власною ініціативою з метою забезпечення вжиття необхідних заходів для своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року.

Необхідність прийняття акта обґрунтована тим, що умовами постачання природного газу теплогенеруючим організаціям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (із змінами) є: укладання договорів з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про постачання природного газу; відсутність заборгованості за раніше отриманий природний газ або подання погодженого відповідним органом місцевої влади графіка погашення такої заборгованості, а також повне виконання умов розстрочення платежів за цим графіком; дотримання рівня розрахунків за поточне споживання природного газу на рівні не нижче 90%.

За інформацією ПАТ «Укртрансгаз» динаміка збільшення обсягу послуг з балансування природного газу у порівнянні 2016 і 2017 років свідчить, що неподання номінацій на природний газ постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, носить системний характер.

Враховуючи, що усі підприємства, які купують природний газ у НАК «Нафтогаз України», працюють в умовах розподільчих рахунків згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» та усі без винятку надходження від споживачів теплової енергії відповідно до цієї постанови розщеплюються уповноваженим банком з урахуванням насамперед інтересів газопостачальної та газорозподільних компаній, теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства фактично позбавлені можливості втручатися у процедуру управління своїми надходженнями коштів, ніж надходить на такі розподільчі рахунки. Таким чином, рівень розрахунків теплопостачальних і теплогенеруючих компаній за спожитий природний газ залежить включно від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії.

Також, як зазначається у Пояснювальній записці, незабезпечення рівня розрахунків за спожитий природний газ вище 90% зумовлюється несвоєчасним проведенням клірингових розрахунків з відшкодування з державного бюджету пільг та житлових субсидій.

Водночас, аналіз споживання та розрахунків у 2016 та 2017 роках вказує, що загальна вартість спожитого теплопостачальними організаціями природного газу більше в декілька разів загальної суми перерахованих коштів на рахунки НАК «Нафтогаз України», з яких приблизно 70% віднесено на оплату газу, спожитого у попередні роки, і лише 30% на оплату газу, спожитого у поточних роках.

У результаті віднесення більшої частки грошових коштів на оплату газу, спожитого у попередні періоди, загальний рівень розрахунків за газ, спожитий у 2016 та 2017 роках, становив відповідно біля 30%. Такий розподіл надходжень з боку НАК «Нафтогаз України» призвів до:

- відмови у виділенні теплопостачальним підприємствам номінацій на природний газ;

- збільшення нормативу відрахування коштів зі спеціальних рахунків на користь постачальника природного газу згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки»;

- зменшення обсягу коштів, що підлягають врегулюванню відповідно до Закону України від 3 листопада 2016 року №1730 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Розробником проекту Розпорядження у Пояснювальній записці також зазначається, що Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, встановлено, що договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу, необхідний споживачу, та укладання договору постачання природного газу з іншим постачальником протягом терміну дії договору з діючим постачальником забороняється. Крім того, укладання договорів з новим постачальником природного газу можливе лише з наступного місяця після повідомлення діючого постачальника природного газу, за умови відсутності боргів споживача перед діючим постачальником природного газу.

Таким чином, за умов наявності боргів перед НАК «Нафтогаз України» та відсутності номінацій на природний газ теплопостачальні підприємства фактично позбавлені можливості купувати природний газ в іншого постачальника, а НАК «Нафтогаз України» до цього часу не підтвердив обсягів спожитого такими теплопостачальними організаціями природного газу.

За таких умов, згідно з Кодексом газорозподільних мереж, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, підприємства, що здійснюють розподіл природного газу, мають нарахувати теплопостачальним підприємствам вартість за послуги з балансування, ціна яких дорівнює подвійному тарифу комерційної вартості природного газу.

Отже, теплопостачальні підприємства, яким НАК «Нафтогаз України» до цього часу не підтвердив обсягів фактично спожитого природного газу в порядку покладених спеціальних обов`язків протягом опалювальних періодів 2016/17 та 2017/18 років, мають оплатити послугу з балансування відносно ціни, встановленої НАК «Нафтогаз України» на відповідні місяці 2016 та 2017 років та з урахуванням коефіцієнту 2.

Крім того, як стверджується у Пояснювальній записці до проекту Розпорядження, НАК «Нафтогаз України» щороку перед початком опалювального сезону надсилає на електронну адресу теплопостачальних підприємств договори про постачання природного газу, які не відповідають вимогам Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №357.

Таким чином, для забезпечення своєчасного і належного початку та проходження опалювального сезону 2018/19 року виникла нагальна потреба у розробці та прийнятті проекту розпорядження.

При вирішенні питання щодо дотримання Кабінетом Міністрів України вимог чинного законодавства при винесенні розпорядження №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», зокрема у частині, яка покладає на НАК «Нафтогаз України» певні обов`язки, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено у статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема: забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України (пункт 1); забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування (пункт 3); розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України (пункт 4); забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону (пункт 5); спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади (пункт 9); здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України (пункт 10).

Деталізуючи повноваження Уряду у сфері економіки та фінансів, Закон України «Про Кабінет Міністрів України» в пунктах 1, 2 частини першої статті 20 до основних повноважень Кабінету Міністрів України в даній сфері відносить, крім іншого, забезпечення проведення державної економічної політики, здійснення прогнозування та державного регулювання національної економіки; забезпечення розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; визначення доцільності розроблення державних цільових програм з урахуванням загальнодержавних пріоритетів та забезпечує їх виконання.

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Перевірка законності актів Кабінету Міністрів України полягає у з`ясуванні їх відповідності законам України, загальним принципам верховенства права.

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

Оцінивши доводи учасників справи, колегія суддів, при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем вимог законодавства при прийнятті оскаржуваного акта, виходить з наступного.

Як визначено статтею 9 Закону України «Про теплопостачання», завданнями державного управління у сфері теплопостачання є, зокрема, забезпечення надійності теплопостачання як одного з необхідних елементів безпеки людини, а також створення механізмів функціонування ефективного ринку теплової енергії.

Державне управління у сфері теплопостачання, у відповідності до зазначеної норми Закону України «Про теплопостачання» на загальнодержавному рівні здійснюють: Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади у межах своїх повноважень.

Згідно статті 10 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень Кабінету Міністрів України належать: розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання; координація діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади у сфері розробки державних (міждержавних, регіональних) цільових програм розвитку систем теплопостачання, довгострокового прогнозування споживання теплової енергії, нормативно-правових актів щодо формування цін на теплову енергію; організація здійснення контролю та обліку в цій сфері; вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.

У відповідності до положень, закріплених у статті 3 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами, зокрема, забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу (пункт 1), вільної торгівлі природним газом, рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави (пункт 2), вільного вибору постачальника природного газу (пункт 3) та невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб (пункт 5).

Статтею 11 зазначеного Закону закріплюються повноваження Кабінету Міністрів України щодо покладення спеціальних обов`язків у процесі функціонування ринку природного газу, які покладаються з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

Для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Урядом видано постанову від 22 березня 2017 року №187 «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», положення якої були покладені в основу мотивування доцільності його прийняття у Пояснювальній записці і враховувались Міністерством юстиції України під час складення Висновку за результатами правової експертизи до проекту розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року» (далі - Висновок), а також постанову від 29 квітня 2016 року №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії».

Оцінюючи проект оскаржуваного Розпорядження щодо його відповідності актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, Міністерство юстиції України у своєму Висновку вказує на те, що загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу, має бути визначено у рішенні Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу. У зв`язку з цим, Міністерством юстиції України констатується, що завдання, виконання яких передбачено пунктом 1, 2 проекту Розпорядження, реалізуються ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а також операторами газотранспортних газорозподільних мереж в рамках вищевказаного Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке є обов`язковим до виконання.

Вказані зауваження, згідно Протоколу узгодження позицій не були враховані розробником з тих мотивів, що Правилами постачання природного газу, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 встановлено, що договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу, необхідний споживачу, та укладення договору постачання природного газу з іншим постачальником протягом терміну дії договору з діючим постачальником забороняється. Крім того, укладення договорів з новим постачальником природного газу можливе лише з наступного місяця після повідомлення діючого постачальника природного газу, за умови відсутності боргів споживача перед діючим постачальником природного газу. Таким чином, за умов наявності боргів перед НАК «Нафтогаз України» та відсутності номінацій на природний газ теплопостачальні підприємства фактично позбавлені можливості купувати природний газ в іншого постачальника, а НАК «Нафтогаз України» не підтвердив обсягів спожитого такими теплопостачальними організаціями спожитого газу.

Також, за Висновком Міністерства юстиції України проект розпорядження Кабінету Міністрів України узгоджується з актами такої ж юридичної сили.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Оцінивши вимоги чинного законодавства, що визначають коло повноважень відповідача у спірних правовідносин, правові підстави для прийняття оскаржуваного акта і його зміст, суд приходить до висновку про те, що Розпорядження №717-р від 3 жовтня 2018 року видано Кабінетом Міністрів України, як суб`єктом, який у відповідності до положень Закону України «Про теплопостачання» здійснює державне управління у сфері теплопостачання на загальнодержавному рівні та в межах повноважень Уряду, наданих йому Законом України «Про ринок природного газу» щодо покладення на суб`єктів ринку природного газу на визначений строк спеціальних обов`язків у процесі функціонування ринку природного газу і саме з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Колегія суддів, зважаючи на законодавчо визначені повноваження Уряду у спірних правовідносинах, змісту оскаржуваних позивачем положень Розпорядження, а також мети прийняття спірного акта не визнає доведеними посилання позивача на перевищення Кабінетом Міністрів України своїх повноважень при прийнятті Розпорядження №717-р від 3 жовтня 2018 року.

При цьому, суд погоджується з позицією відповідача, що оскаржуване Розпорядження, зважаючи на наведені вище обставини та норми законодавства, на реалізацію яких прийнято оскаржуваний акт, не може розцінюватись як рішення Кабінету Міністрів України, що прийнято на підставі наявних у останнього повноважень по управлінню об`єктами державної власності на виконання функції з управління корпоративними правами НАК «Нафтогаз України».

Наведене свідчить, що Розпорядження №717-р від 3 жовтня 2018 року видано Урядом в межах компетенції та у відповідності до Конституції України, Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про управління об`єктами державної власності», «Про ринок природного газу».

Не виявлено судом під час розгляду справ також і суперечностей оскаржуваних положень Розпорядження №717-р від 3 жовтня 2018 року з наведеними позивачем вимогами нормативно-правових актів, які мають вищу юридичну силу.

Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, зокрема, на невідповідність покладеного на НАК «Нафтогаз України» обов`язку по укладенню договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, вимогам частини восьмої статті п`ятої та частини восьмої статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», у відповідності до яких кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

При цьому, абзацом 4 пункту 1 Розпорядження №717-р від 3 жовтня 2018 року НАК «Нафтогаз України» доручається укласти відповідні договори про реструктуризацію заборгованості саме відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» без одночасного встановлення нових чи додаткових, не передбачених вказаних Законом, обов`язків для сторін угод або процедур їх укладення, а також умов таких договорів.

Стосовно посилань позивача на неузгодженість оскаржуваного Розпорядження із нормативним актом Кабінету Міністрів України - постановою від 22 березня 2017 року №187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» та створення тим самим ситуації правової невизначеності, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Так, постанова Уряду від 22 березня 2017 року №187, що діяла на час складення розробником проекту оскаржуваного Розпорядження, визнана такою, що втратила чинність постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (надалі - постанова №867 від 19 жовтня 2018 року), що набрала чинності з 1 листопада 2018 року.

Пунктом 3 вказаної постанови №867 від 19 жовтня 2018 року, яка була чинною на день звернення позивача до суду із даним позовом на НАК «Нафтогаз України» покладено спеціальні обов`язки, такі як, зокрема, постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме:

- виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору);

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень житлового фонду та гуртожитків, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою опалення службових та виробничих приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії - об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативам та суб`єктам господарювання, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії;

- виробникам теплової енергії, управління майном яких здійснюється суб`єктами господарювання, які залучені Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відповідно до статті 21 Закону України «Про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», для всіх категорій використання природного газу.

Будь-яких доводів з приводу невідповідності оскаржуваного Розпорядження наведеній постанові Кабінету Міністрів України, якою визначені спеціальні обов`язки, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу, позивачем не наведено.

Зважаючи на роль НАК «Нафтогаз України» у правовідносинах, які регулюються спірним Розпорядженням, а також визначену статутом Компанії мету її діяльності - забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах, колегією суддів визнаються недоведеними, а відтак і безпідставними твердження позивача про порушення (позбавлення або обмеження) положеннями оскаржуваного акта прав позивача, а саме: права власності Компанії на природний газ, зокрема права розпорядження своїм майном; права на самостійне здійснення підприємницької діяльності; право на свободу договірних відносин; право на участь у цивільному обороті на рівних з іншими суб`єктами господарських умовах. Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження існування фактів порушення зазначених прав НАК «Нафтогаз України», спричинених застосуванням положень саме спірного Розпорядження з дати набрання останнім чинності по день звернення до суду із даним позовом.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 цього Кодексу закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, зазначені позивачем обставини того, що оскаржуване Розпорядження прийнято відповідачем поза межами його повноважень та про невідповідність його положень вимогам чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Водночас заперечення відповідача і надані ним докази, а також витребувані судом матеріали спростовують доводи позивача і вказують на те, що оскаржувана постанова відповідає положенням Конституції України та нормативно-правовим актам, що регулюють відповідні відносини.

З огляду на викладене та керуючись статтями 2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська
Судді: А.І. Кузьменко
Л.О. Маруліна