Справа № 826/16893/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 0210/2018/00289 від 02.10.2018; зобов`язання здійснити митне оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування на підставі пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ним було дотримано вимогу про проживання в країні, з якої він прибув, не менше трьох років, що підтверджується витягом з торгового реєстру № 98786. Згідно даного витягу з 2003 р. по 2016 р. позивач був учасником компанії, зареєстрованій в Чеській республіці, що має назву «ДатаЛюкс с.р.о.», а з 04.11.2003 р. по 24.02.2011 р. був директором даної компанії. Окрім того, в даному витязі зазначено адресу проживання позивача у Чеській республіці, а саме: Чеська республіка , АДРЕСА_5.

При цьому, роблячи висновок про те, що витяг з торгового реєстру, який веде Міській суд в Празі, підтверджує лише господарську діяльність позивача в Чеській республіці, а не факт постійного проживання позивача на території Чеської республіки, суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував, що для призначення директором компанії в Чеській республіці особа має отримати податковий номер, документ про право на працевлаштування, дозвіл на перебування/проживання на території Чеської республіки та зазначити адресу проживання.

Окрім того, апелянт зазначає, що факт його проживання в Чеській республіці підтверджується підтвердженням дозволу на постійне місце проживання, виданого Регіональним управлінням прикордонної поліції та у справах іноземців від 05.01.2009 р.

Твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено інформації щодо підстав та дати скасування/анулювання дозволу на постійне проживання на території Чеської республіки, наданого позивачу в 2009 році та, як наслідок, підстав для повторного оформлення дозволу на постійне проживання в Чеській республіці з 16.06.2017 р., на думку апелянта, не спростовує того, що позивачем наведено докази проживання на території Чеської республіки не менше 3-х (трьох) років.

Апелянт зауважує, що суд першої інстанції не навів жодних аргументів, згідно яких було зроблено такий висновок.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли відзив та доповнення до відзиву, зареєстровані 04.11.2019 р. за вх. 39867 та 11.11.2019 р. за вх. № 40845, у яких відповідач зазначає, що відповідно до письмового рішення члена комісії (згідно наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 р. № 1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» (далі - Правила № 1118)) встановлено, що надані ОСОБА_1 документи не відповідають вимогам п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України у частині «за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років».

Відповідно до паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 27.07.2018 р. № НОМЕР_5 (в якому наявні печатки та дати з 16.06.2017 р. до 16.08.2018 р.), довідки посольства України в Чеській республіці від 16.08.2018 р. № 61313/19-531/1-1666, громадянин ОСОБА_2 перебував на постійному консульському обліку у Посольстві України в Чеській Республіці з 16.06.2017 р. по 16.08.2018 р.

З огляду на викладене, митницею було відмовлено у пільговому митному оформленні автомобіля MERCEDES-BENZ ML350, номер кузова НОМЕР_1 .

Наданий до митного оформлення витяг з торгового реєстру, який веде міський суд у м. Прага, на думку відповідача, конкретизує діяльність юридичної особи (підприємства) та вказує на хронологію створення, діяльності та припинення господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «ДатаЛюкс с.р.о.», а не фізичної особи, окремого громадянина - ОСОБА_1 . Даний документ не підтверджує факту проживання особи на певній території протягом певного строку.

Крім того, на думку відповідача, вказані документи не можуть підтвердити факт проживання громадянина на території Чехії протягом трьох років до дня видачі довідки від 16.08.2018 р. Посольством України в Чеській республіці, а саме з 16.08.2015 р. по 16.08.2018 р., а лише містять в собі інформацію про сплату деяких внесків.

Щодо довідки Інспекції поліції у справах іноземців Прага-Венков Регіонального управління прикордонної поліції у справах іноземців Праги від 05.01.2009 р. № СРРН- 08573/СІ-2008-65, відповідач вважає що вказаною довідкою підтверджено надання позивачу дозволу на постійне проживання на території Чеської Республіки з 05.01.2009 р.

Разом з тим, позивачем не наведено інформації щодо підстав та дати скасування/анулювання дозволу на постійне проживання на території Чеської Республіки, наданого позивачу у 2009 році, та, як наслідок, підстав повторного оформлення дозволу на постійне місце проживання в Чеській Республіці з 16.06.2017 р.

При цьому, відповідач вважає, що обставини щодо неодноразового оформлення позивачем дозволу на постійне місце проживання в Чеській Республіці, спростовують доводи позивача щодо постійного проживання на території Чеської Республіки з 04.11.2003 р. (дата призначення директором юридичної особи).

Відповідач зауважує, що положення підпункту 4.2 пункту 4 розділу III Правил № 1118 визначають в якості підтвердження права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування: паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідними відмітками.

В частині долучення до матеріалів справи легалізованої та не апостильованої довідки Міністерства внутрішніх справ Чеської Республіки № ОАМ-289712/МС-2019 від 17.10.2019 р., відповідач у додаткових поясненнях зауважив, що він не заперечує, що 05.01.2009 р. позивач отримував статус постійного проживання, однак якщо 16.06.2017 р. він знову повторно оформлював дозвіл постійного проживання то твердження позивача про безперервне постійне проживання з 05.01.2009 р. по теперішній час є безпідставним.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Предметом доказування у даній справі є факт проживання позивача на території Чеської Республіки протягом трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 02.10.2018 р. позивач звернувся до Київської міської митниці ДФС із митною декларацією з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу Mercedes-Benz, модель - ML350, номер кузова НОМЕР_2 , з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну.

До митного оформлення транспортного засобу ОСОБА_1 подано наступні документи:

- митна декларація для громадян б/н від 24.08.2018 р.;

- акт про проведення митного огляду UA209060/2018/38404 від 24.08.2018 р.;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 20.08.2018 р.;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 13.04.2017 р.;

- інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2800 від 20.08.2018 р.;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_5 ;

- довідка Посольства України в Чеській Республіці від 16.08.2018 р. № 61313/19-531/1-1666;

- витяг з торгового реєстру міського суду у м. Прага від 26.02.2003 р. № 98786;

- паспорт громадянина України від 22.08.1996 р. № СА 266436.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Київською міською митницею ДФС сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 0210/2018/00289 від 02.10.2018 р.

Підставою відмови у митному оформленні зазначено, що відповідно до письмового рішення члена комісії (згідно наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 р. № 1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України») встановлено, що надані документи громадянином ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України у частині «за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Правил № 1118 при ввезенні ТЗ на митну територію України його власник або вповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:

- що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

- реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

- що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу. Працівники дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготерміновому відрядженні або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну, замість довідки МЗС України подають довідку відповідної закордонної дипломатичної установи України про повернення з довгострокового відрядження або після проходження дипломатичної служби;

- паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил № 1118 для громадян України, які переселяються на постійне місце проживання в Україну, підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України», є такі документи та відмітки в них:

а) паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання», проставленим й анульованим відповідним підрозділом міграційної служби, або з відміткою про анулювання напису «Постійне проживання», засвідченого гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина (для громадян України, які раніше виїхали за межі України тимчасово та подали клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном), та відмітками про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина або анульованою відміткою про дату поставлення на постійний консульський облік, засвідченою гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина;

б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутнім при перетині митного кордону України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не мав змоги достеменно переконатися про проживання протягом трьох років позивача на території Чеської Республіки у зв`язку з отриманням позивачем нового паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на інші докази, наявні в матеріалах справи, та зауважив, що положеннями підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил № 1118 визначено два види документів, що підтверджують факт проживання.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розумінні зазначеної норми та з огляду на відсутність доказів недобросовісності позивача щодо заміни паспортного документу, колегія суддів приходить до висновку, що позивач надав всіх можливих доказів про своє проживання на території іншої країни.

Вказані докази у своїй сукупності не є суперечливими, в той час як відповідач жодним чином не довів, що позивач у спірний період проживав на території країни, відмінній від зазначеної.

Відтак доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та приймаються колегією суддів в якості належних на користь доводів позивача виключно через недоведення митним органом протилежного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 139 КАС України вирішенню підлягає питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 0210/2018/00289 від 02 жовтня 2018 року.

Зобов`язати Київську міську митницю ДФС (, місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а) здійснити митне оформлення транспортного засобу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), задекларованого 24 серпня 2018 року, зі звільненням від оподаткування на підставі пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.

Стягнути з Київської міської митниці ДФС (, місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) у розмірі 3524, 60 гривень (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 21.11.2019 р.)