Справа № 810/5960/15
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року

Київ

справа №810/5960/15

адміністративне провадження №К/9901/10916/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2016 (постановлена у складі колегії суддів Басая О.В., Волкова А.С., Харченко С.В.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 (постановлена у складі колегії суддів Шелест С.Б., Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.)

у справі №810/5960/15

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив зобов`язати виплатити йому середній заробіток у розмірі 24184,96 гривень в якості відшкодування за невиплату в установлений статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) строк з вини відповідача належних при звільненні сум за період з 09.09.2015 по 24.12.2015.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України через скорочення штатів, однак при звільненні з ним не було проведено розрахунок у встановлені законом строки.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016, адміністративний позов задоволено частково, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України виплатити на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 23 728 грн. 64 коп. в якості відшкодування середнього заробітку за невиплату належних працівникові при звільненні сум в установлений статтею 116 КЗпПУ строк, в іншій частині позовної вимоги відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач не виконав вимоги статті 116 КЗпПУ та не виплатив позивачу належні йому при звільненні суми в установлений законом строк. Також, суди виходили з того, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, як і незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності передбаченої статті 117 КЗпПУ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення, оскільки вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги те, що спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством, відтак норми КЗпПУ на такі правовідносини не поширюються; несвоєчасна виплата на користь позивача присуджених судовим рішенням коштів відбулась не з вини відповідача, а у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного асигнування.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу МВС від 11.08.2015 №1608 о/с, на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з посади старшого інспектора з особливих доручень сектору протиепізоотичного забезпечення Відділу ветеринарної міліції, з 11.08.2015.

Оскільки при звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату за липень та серпень 2015 року, одноразову грошову допомогу при звільнені та грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015 по 11.09.2015, він звернувся з цим позовом до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі №810/4567/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015, позов задоволено: визнано протиправними дії МВС щодо невиплати при звільненні належних ОСОБА_1 грошових сум; зобов`язано МВС виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2015 року в розмірі 5 483,75 грн. та за серпень 2015 року в сумі 4 777,55 грн.; зобов`язано МВС виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 41 260,01 грн.; за невиплату в установлений законодавством термін з вини уповноваженого органу належних ОСОБА_1 при звільненні грошових сум по заробітній платі за липень, серпень 2015 року у строки, визначені статтею 116 КЗпПУ, зобов`язано МВС виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 7 072,96 грн.; стягнуто з МВС за порушення законних прав ОСОБА_1 щодо своєчасного отримання заробітної плати кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.; зобов`язано МВС виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим званням за період з 11.08.2015 по 11.09.2015 у розмірі 125 грн.

Згідно довідки від 28.12.2015, виданої ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», кошти, які надійшли від МВС, були зараховані на рахунок ОСОБА_1 24.12.2015.

У зв`язку з не виплатою відповідачем належних позивач при звільненні сум в установлений законом строк, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Згідно статті 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час розгляду адміністративної справи №810/4567/15 судом було встановлено, що відповідач не виплатив позивачу належні при звільненні кошти у строки, встановлені в статті 116 КЗпПУ. Суд стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі 7072,96 грн. за 31 день затримки розрахунку при звільнені, а саме з 11.08.2015 (день звільнення позивача) по 11.09.2015 (день подання адміністративного позову).

Також, судами встановлено, що у цій справі відповідач здійснив розрахунок з позивачем 24.12.2015, що підтверджується довідкою ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» від 28.12.2015.

За встановлених обставин про те, що рішенням суду в адміністративній справі №810/4567/15 з відповідача було стягнуто на користь позивача середній заробіток за 31 день затримки розрахунку, а саме з 11.08.2015 по 11.09.2015, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач виплатив позивачу належні йому при звільненні суми із затримкою на 104 дні за період 12.09.2015 по 24.12.2015, а не на 106 днів, як стверджує позивач.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, здійснивши розрахунок середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, як і незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпПУ.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права.

За таких обставин, Суд вважає, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі в постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому робить висновок про відсутність підстав для їх скасування.

За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.Бевзенко

судді Н.А.Данилевич

Н.В.Шевцова