Справа № 200/7613/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про зупинення провадження по справі

20 листопада 2019 року справа №200/7613/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Кобець О.А., за участі представника позивача Кузьмич Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 200/7613/19-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації,

УСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (далі Військова частина) в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, в кількості 42 дні, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, в кількості 28 днів, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас;

- зобов`язати Військову частину нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, в кількості 42 дні, виходячи з грошового забезпечення з посади командира 1 відділення 3 групи спеціального призначення 4 загону спеціального призначення Військової частини, станом на день звільнення з військової служби, 16.09.2017 в сумі 19 034,50 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, в кількості 28 днів, виходячи з грошового забезпечення з посади командира 1 відділення 3 групи спеціального призначення 4 загону спеціального призначення Військової частини, станом на день звільнення з військової служби, 25.03.2019 в сумі 15 582,32 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 17.09.2014 по 16.09.2017;

- зобов`язати Військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 17.09.2014 по 16.09.2017 в сумі 19 641,46 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку на час звільнення ОСОБА_1 та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2019 року по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду щодо суті спору. Прогнозована сума станом на 01.07.2019 становить 43 210,44 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, в кількості 42 дні, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, в кількості 28 днів, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас.

Зобов`язано Військову частину нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, в кількості 42 дні, виходячи з грошового забезпечення з посади командира 1 відділення 3 групи спеціального призначення 4 загону спеціального призначення Військової частини, станом на день звільнення з військової служби, 16.09.2017 в сумі 19 034,50 грн.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, в кількості 28 днів, виходячи з грошового забезпечення з посади командира 1 відділення 3 групи спеціального призначення 4 загону спеціального призначення Військової частини, станом на день звільнення з військової служби, 25.03.2019 в сумі 15 582,32 грн.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 17.09.2014 по 16.09.2017.

Зобов`язано Військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 17.09.2014 по 16.09.2017 в сумі 19 641,46 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2019 по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору, зокрема не надав належну оцінку нормам спеціального законодавства, які регулюють спірні правовідносини, оскільки право отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку саме базується на порушення норм відповідачем приписів Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР), а також Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення про проходження військової служби), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260) станом саме на час звільнення.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення місцевого суду та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевим судом взагалі не надано оцінку доводам відповідача щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, у зв`язку з тим, що грошове забезпечення позивача у місяці за період з 17.09.2014 по 16.09.2017, за який позивач просить виплатити індексацію грошового забезпечення, підвищувалось, підстави для нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення відсутні. Також наполягає на тому, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив без належної уваги доводи відповідача щодо неправильного обчислення позивачем кількості днів, за які він має право на отримання грошової компенсації з огляду на пропорційність часу, який прослужив ОСОБА_1 в році звільнення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги Військової частини. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку про необхідність витребування додаткових доказів у справі, з огляду на таке.

У відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що кількість календарних днів невикористаної відпустки та, як наслідок сума грошової компенсації обрахована позивачем та судом першої інстанції не правильно, а на нарахування індексації грошового забезпечення за спірний період позивач не мав права, оскільки його грошові доходи у певні місяці підвищувались. Натомість ОСОБА_1 наголошує на тому, що підвищення його грошового забезпечення не означає, що підвищувався оклад за період з 17.09.2014 по 16.09.2017, отже таке забезпечення підлягає індексації у встановленому розмірі.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять допустимих та належних доказів щодо складових грошового забезпечення позивача в період за 2014 2019 роки по кожному місяцю, що необхідно для повного та всебічного розгляду справи з огляду на наведені обставини та доводи сторін.

Статтею 80 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що докази, необхідні для встановлення обставин у справі, можуть бути витребувані судом як за клопотанням учасника справи, так і за ініціативою суду. З метою реалізації принципу офіційного з`ясування обставин у справі, суд виявляє та витребує докази з власної ініціативи (частина 4 статті 9 Кодексу).

При цьому позивач в своєму клопотанні про витребування доказів (а.с.28-29) обґрунтував необхідність наявності наведених вище доказів щодо складових грошового забезпечення та просив місцевий суд витребувати у Військової частини карток особового рахунку за 2014-2019 роки (п.2).

Однак, судом першої інстанції взагалі таке клопотання вирішено не було.

Відповідно до приписів ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне витребувати у Військової частини картки особового рахунку позивача за спірні періоди та зупинити провадження у справі до отримання судом відповідних доказів.

Керуючись статтями 9, 80, 236, 243, 248, 308, 311, 321, 325, 328 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Витребувати у Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 належним чином завірені копії карток особового рахунку військовослужбовця за контрактом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за 2014 2019 роки, із зазначенням складових його щомісячного грошового забезпечення за цей період.

Зупинити провадження у справі № 200/7613/19-а до отримання від Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірених копій карток особового рахунку військовослужбовця за контрактом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за 2014 2019 роки.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в частині зупинення провадження в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук