Справа № 280/2413/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/2413/19

головуючий суддя І інстанції Конишева О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року в адміністративній справі № 280/2413/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Державної фіскальної служби України про визнання рішення протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Державної фіскальної служби України, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду скарг від 11.05.2019 № 27828/33570896/2;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія «ВН-ГРАНІТ»" (від 02.04.2019 № 1 днем її фактичного подання на реєстрацію.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДФС у Запорізькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 25.04.2019 року № 1150374/33570896.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «ВН -ГРАНІТ» № 1 від 02.04.2019 днем її фактичного подання на реєстрацію.

В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

17.07.2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про винесення додаткового судового рішення про стягнення з відповідачів фактично понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 25000.00 грн.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" про стягнення витрат на правничу допомогу було відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що законодавець не визначає вичерпного переліку робіт/послуг, вартість яких може бути відшкодована за результатом розгляду справи.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем до суду було надано: договір про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2018 року, акт прийому-передачі наданих послуг, згідно Договору про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2018 року, платіжне доручення від 02.07.2019 року № 1789.

Відповідно до п.6.6 Договору № 01/04, за послуги надані виконавцем, замовник сплачує грошову винагороду в розмірі 12000.00 грн. щомісячно, розмір вартості наданих робіт може бути збільшено в залежності від об`єму фактично наданих послуг, в такому випадку остаточна сума грошової винагороди визначається сторонами та вказується в акті здачі-прийняття наданих послуг, підписаного сторонами.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг, згідно Договору про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2018 року, Замовник прийняв повний комплекс послуг, передбачених договором про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2018 року, у тому числі були виконані наступні види робіт протягом травня 2019 року:

-аналіз судової практики з метою підготовки позовної заяви про зобов`язання зареєструвати податкову накладну;

-аналіз первісної бухгалтерської документації з метою підготовки позовної заяви про зобов`язання зареєструвати податкову накладну № 1 від 02.04.2019;

-підготовка та подання до суду позовної заяви про зобов`язання ДФС зареєструвати податкову накладну №1 від 02.04.2019;

-підготовка, та направлення клопотання про відкритий розгляд скарги на ППР від 09.04.2019 № та до ДФС України;

-підготовка на направлення адвокатських запитів з метою збору інформації відносно Замовника;

-приведення у відповідність до вимог ЗУ «Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю» статуту Замовника;

-здійснення моніторингу розгляду справи 0840/3097/18;

-надання консультацій з усіх питань що виникали в ході господарської діяльності Замовника.

Вартість наданих послуг складає 25000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 02.07.2019 року № 1789, позивачем сплачено АБ Станіслава Гришина грошові кошти у розмірі 25000.00 грн. за договором про надання№ 01/04 від 01.04.2018 року

Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг та пов`язаністю таких послуг безпосередньо з веденням конкретної справи.

Як було встановлено судом, до наданих послуг, пов`язаних з розглядом даної справи, представником позивача було віднесено, зокрема, підготовку, та направлення клопотання про відкритий розгляд скарги на ППР від 09.04.2019 № та до ДФС України, приведення у відповідність до вимог ЗУ «Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю» статуту Замовника, здійснення моніторингу розгляду справи 0840/3097/18, надання консультацій з усіх питань що виникали в ході господарської діяльності Замовника, підготовка та направлення адвокатських запитів з метою збору інформації відносно замовника.

Тобто, до акту прийому-передачі наданих послуг, згідно Договору про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2018 року представником позивача були включені послуги, які не були пов`язані з розглядом даної справи, а тому стягнення їх вартості за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів не відповідає приписам ст. 134 КАС України.

Що стосується зазначених у вказаному акті послуг, пов`язаних з розглядом даної справи, а саме аналіз судової практики та первісної бухгалтерської документації з метою підготовки позовної заяви про зобов`язання зареєструвати податкову накладну № 1 від 02.04.2019 року та підготовка та подання до суду позовної заяви про зобов`язання ДФС зареєструвати податкову накладну №1 від 02.04.2019 року, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що зі змісту вказаного акту неможливо встановити кількість витраченого адвокатом часу та відповідно визначити розмір витрат на правничу допомогу, пов`язаних з наданням вказаних послуг.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не було належним чином обґрунтовано розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, а тому заява останнього про стягнення з відповідачів вказаних витрат у розмірі 25000.00 грн. задоволенню не підлягає.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року в адміністративній справі № 280/2413/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун