Справа № 758/9364/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/9364/17 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Ключковича В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28 лютого 2017 року №541/09-13 про те, що листок непрацездатності серії АДА №248310 з 21 листопада по 19 грудня 2016 року виданий необґрунтовано.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в період з 21 листопада по 19 грудня 2016 року позивач не працювала у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, що підтверджується листком непрацездатності серії АДА №248310, виданим КНП «КДЦ Оболонського району» філія №1, який був зданий 24 грудня 2016 року у бухгалтерію ДП «Укрспирт», який не був оплачений, оскільки відповідно до листа відповідача від 28 лютого 2017 року №541/09-13, вказаний листок непрацездатності видано необґрунтовано, без зазначення причин такого рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що здійснюючи перевірку листка тимчасової непрацездатності, він діяв на підставі та у межах власних повноважень, в результаті чого було визнано його видачу необґрунтованою, оскільки не було надано медичної картки ОСОБА_1 , натомість саме комісією ДП «Укрспирт» не було подано до робочого органу Фонду заяви-розрахунку, що є підставою для оплати листка непрацездатності.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала. Будь-які її письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Відповідач та третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач працювала в ДП «Укрспирт» на посаді провідного інженера відділу аналітичного забезпечення виробничої діяльності управління економічної та виробничої безпеки в період з 28 квітня 2012 року по 17 січня 2017 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6).

Згідно з копією листка непрацездатності серії АДА №248310 (а.с.5), виданим КНП «Консультативно-діагностичний центр Оболонського району», філія №1, позивач перебувала на амбулаторному лікуванні в період з 21 листопада 2016 року по 19 грудня 2016 року.

Зазначений листок непрацездатності був переданий до бухгалтерії ДП «Укрспирт» і у зв`язку з тим, що він не був оплачений, позивач 17 березня 2017 року звернулась до т.в.о. директора ДП «Укрспирт» із заявою (а.с.7) про надання інформації щодо невиплати коштів за листком непрацездатності серії АДА №248310 за період 21 листопада по 19 грудня 2016 року, у відповідь на яку, листом від 10 квітня 2017 року №02-5-3/887 (а.с.8) ДП «Укрспирт» повідомило, що на запит ДП «Укрспирт» стосовно обґрунтованості видачі зазначеного листка непрацездатності, отримана відповідь виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від 28 лютого 2017 року №541/09/13 про те, що листок непрацездатності серії АДА №248310 (період непрацездатності з 21 листопада по 19 грудня 2016 року) визнано виданим необґрунтовано за весь період.

На звернення позивача до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.9), виконавча дирекція Фонду листом від 03 травня 2017 року №5-14/Ф-204з-58 (а.с.10) надала відповідь, що за результатами здійснення перевірки обґрунтованості видачі листка непрацездатності №248310 за період з 21 листопада 2016 року по 19 грудня 2016 року встановлено, що медична картка амбулаторного хворого (ф. 025/о) не надана для перевірки у зв`язку із відсутністю її в реєстратурі КНП «Консультативно-діагностичний центр Оболонського району» філія №1 м Києва». В результаті аналізу наявної первинної медичної документації підтверджено лише звернення до КНП «Консультативно-діагностичний центр Оболонського району» філія № 1 м Києва» з видачею листка непрацездатності № 248310 на період з 21 листопада 2016 року по 19 грудня 2016 року. У зв`язку із відсутністю медичної картки амбулаторного хворого у КНП «Консультативно-діагностичний центр Оболонського району» філія № 1 м. Києва» перевірити обґрунтованість видачі листка непрацездатності № 248310 неможливо.

Вважаючи протиправним рішення про визнання необґрунтованим листка непрацездатності серії АДА №248310 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що Фонд наділений повноваженнями на здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, однак такі дії не порушують прав позивача на отримання матеріальної допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою непрацездатності, оскільки законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови в наданні такої допомоги, однак позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права на отримання матеріальної допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою непрацездатності.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.9 наведеного Закону основними завданнями Фонду та його робочих органів є здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності.

Згідно з п.1 ч.2 ст.10 вказаного Закону Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності) (ч.1 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно з ч.1 ст.31 наведеного Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Виключний перелік підстав, за яких не налається допомога по тимчасовій непрацездатності, визначені у ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455 затверджено Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, відповідно до п.1.7 якої видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності.

Розділом 8 вказаної Інструкції встановлено контроль та відповідальність за порушення Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

Контроль за виконанням цієї Інструкції закладами охорони здоров`я усіх відомств здійснюють у межах своєї компетенції Міністерство охорони здоров`я України, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, профспілки та їх об`єднання.

Відповідальність за стан організації та якості експертизи тимчасової непрацездатності, зберігання та облік документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, несе керівник закладу охорони здоров`я.

За порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, лікарі несуть відповідальність згідно з законодавством України.

У разі виявлення порушень правил видачі, зберігання, обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, незадовільного стану експертизи тимчасової непрацездатності лікувально-профілактичний заклад може бути позбавлений права видавати документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, у встановленому порядку.

Таким чином, саме на лікарів та на лікувально-профілактичний заклад покладається відповідальність за порушення порядку та правил видачі, заповнень, зберігання та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, в тому числі листів непрацездатності.

З наявної в матеріалах справи копії листа Броварської районної виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 24 січня 2017 року №113-01-22 (а.с.85) вбачається, що підставою для здійснення перевірки щодо перебування позивача на лікуванні та обґрунтованості видачі листка непрацездатності був лист ДП «Укрспирт» від 23 січня 2017 року №02-5-3/2/259.

За наслідками проведеної перевірки було встановлено, що записи в наданій первинній медичній документації не обґрунтовують видачу листка непрацездатності №248310 з 21 листопада 2016 року по 19 грудня 2016 року, медична картка амбулаторного хворого (ф.025/о) не надана, що є порушенням Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455, що відображено в листі Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 28 лютого 2017 року №668-08. При цьому, у вказаному листі зазначено, що керівнику закладу охорони здоров`я, яким видано зазначений листок непрацездатності рекомендовано при подальших зверненнях громадянки ОСОБА_1 проводити експертизу тимчасової непрацездатності при оформленні листків непрацездатності з обов`язковою участю заступників директорів з експертизи тимчасової непрацездатності.

В той же час, жодного рішення щодо визнання листка непрацездатності серії АДА №248310 таким, що видано необґрунтовано відповідачем не приймалось, а лише констатовано, що під час перевірки не було надано медичної картки амбулаторного хворого (ф.025/о), що не дає можливості підтвердити обґрунтованість видачі вказаного листка непрацездатності та даному випадку на позивача жодним чином не покладалась відповідальність за порушення лікувально-профілактичним закладом п.1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

Частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, нормативно-правові акти чи індивідуальні акти, прийняті суб`єктом владних повноважень з порушенням закону, підлягають визнанню нечинними чи скасуванню лише у разі порушення прав, свобод чи інтересів фізичної особи і необхідності судового захисту з метою поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Здійснюючи перевірку обґрунтованості видачі листка непрацездатності серії АДА №248310 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Колегія суддів звертає увагу, що проведення перевірки та не встановлення за її наслідками обґрунтованості видачі листка непрацездатності серії АДА №248310 не вплинуло на право позивача на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, оскільки вона не може нести відповідальність за стан організації та якості експертизи тимчасової непрацездатності, зберігання та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, за порушення вимог законодавства закладом охорони здоров`я, а також за порядок видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається передбачених ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підстав, за яких допомога по тимчасовій непрацездатності не надається.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, оскільки питання щодо оплати листка непрацездатності приймає не відповідач, а основною підставою позову є фактично не проведення оплати листка непрацездатності серії АДА №248310 з 21 листопада по 19 грудня 2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права на отримання матеріальної допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, та необґрунтованості позовних вимог заявлених до відповідача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.Ю.Ключкович