Справа № 480/1254/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 р.Справа № 480/1254/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 13.06.19 року по справі № 480/1254/19

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22 березня 2019 року про накладення штрафу в сумі 112255 (сто дванадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 47 коп. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 адміністративний позов Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 березня 2019 року про накладення штрафу в сумі 112255 (сто дванадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 47 коп.

Стягнуто на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" ( 42074, Сумська область, Роменський район, с. Кашпури, вул. Нова б. 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області (400009, м. Суми, вул. Іллінська б. 13, ) судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, у розмірі 1921 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до вимог ст. 203 ПК України податкове зобов`язання, що визначене платником у податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку.

Позивачем було самостійно визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість шляхом подання податкових декларацій з ПДВ (скорочена) за періоди - серпень, вересень, листопад, грудень 2014 року, січень, липень, грудень 2015 року. В ході камеральної перевірки встановлено, що визначені самостійно зобов`язання були сплачені позивачем у 2018 році, тобто після граничних строків їх сплати. Разом з тим, відповідач зазначає, що тільки з фактом сплати самостійно узгодженого податкового зобов`язання ГУ ДФС у Сумській області було визначено кількість днів затримки сплати податкового зобов`язання, і як наслідок - визначення розміру відсотків штрафних (фінансових) санкцій.

Посилаючись на положення ст. 126 ПК України, відповідач вказує, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник тільки після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Тобто, передбачена п. 126.1 ст. 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу, оскільки встановлення терміну прострочення платежу можливо тільки після його фактичного погашення.

Дана обставина, на думку відповідача, спростовує твердження позивача про те, що відлік строку позовної давності при застосуванні штрафних (фінансових) санкцій пов`язується саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, а не з фактичної дати сплати податкового зобов`язання.

Отже, термін застосування штрафної санкції розпочинається з 24.08.2016 (дата першого випадку сплати 23.08.2016) по дату винесення податкового повідомлення- рішення від 22.03.2019, що не перевищує 1095 днів.

З огляду на вищевикладене, на думку відповідача, податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 за № про застосування до позивача штрафу прийняте ГУ ДФС у Сумській області в межах строків позовної давності, в розмірі, в порядку та в межах компетенції, встановлених податковим законодавством.

Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 р. та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, в свою чергу, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у відпустці за кордоном та неможливістю брати участь у судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів для розгляду справи, вважає за можливе здійснювати її розгляд за відсутності представника позивача.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що податковим органом проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 27 лютого 2019 року № 000227/18-28-52-12/04312009.

Перевіркою встановлено, що Підприємством порушено п. 209.2 ст. 209 та п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування на спеціальний рахунок суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податкових деклараціях з ПДВ (скорочена) за серпень, вересень, листопад, грудень 2014 р., січень, липень, грудень 2015 р., а саме: від 18.09.2014 р. № , від 16.10.2014 р. № , від 17.12.2014 р. № , від 16.01.2015 р. № , від 18.02.2015 р. № , від 18.08.2015 р. № , від 19.01.2016 р. № .

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.03.2019 р., яким до Підприємства застосовано штраф у розмірі 112255,47 (сто дванадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 47 коп. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Позивач, не погодившись із рішенням від 22.03.2019 р. № , звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем за межами 1095 днів за останнім днем граничного строку подання навіть останньої за податковим періодом (грудень 2015) з поданих позивачем податкових декларацій, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.п. 203.1, 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

З матеріалів справи вбачається, що граничні строки сплати позивачем самостійно визначених сум податку на додану вартість по наведених деклараціях настали в період з 30.09.2014р.

За останньою за часом поданою декларацією за грудень 2015 року - граничним строком сплати є 30.01.2016 року.

В свою чергу, фактично зобов`язання були позивачем сплачені у період з 23.08.2016 р. по 16.12.2016 р., тобто за межами визначених Податковим кодексом України граничних строків сплати.

Аналіз наведених положень та встановлених судом обставин справи свідчить про наявність складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання.

Позивачем вказані обставини та висновки відповідача у цій частині не оспорюються.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017), у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

З наведених норм вбачається, що розмір штрафу, який застосовується до платника у разі несплати узгодженої суми податкового зобов`язання, залежить від кількості днів затримки.

Разом з тим, законом встановлено граничні строки для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків. Початок такого строку закон пов`язує не з днем сплати, а саме з граничним днем подання податкової декларації та/або граничним днем сплати грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом.

Відповідно до ст. 14 п.14.1.39 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеної норми вбачається, що поняттям грошове зобов`язання платника податків охоплюються і штрафні (фінансові) санкції.

Тобто, вимоги ст. 102 п. 102.1 Податкового кодексу України щодо строків, протягом яких контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошового зобов`язання платника податків, розповсюджуються і на повноваження по застосуванню штрафних (фінансових) санкцій.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем 22.03.2019 року, тобто за межами 1095 днів за останнім днем граничного строку подання навіть останньої за податковим періодом (грудень 2015) з поданих позивачем податкових декларацій, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 № винесено відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, який пов`язує відлік строку давності у 1095 днів із фактичною сплатою позивачем узгодженої суми податкового зобов`язання, оскільки норма пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року по справі № 820/3544/17.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення, що оскаржуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зміст апеляційної скарги, який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року по справі № 480/1254/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 19.11.2019 року