Справа № 1340/4056/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/3576/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

за участі позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року (рішення ухвалене о 12:08 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Лунь З.І., повний текст рішення складено 08.02.2019р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про виплату заробітної плати за вимушений прогул,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про стягнення з відповідача на користь позивача 50641,39грн. за час вимушеного прогулу, стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20000,00грн. та судові витрати.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17 в частині задоволення позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 20.11.2017 №423 к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 21.11.2017. Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28002,48грн. Вважає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17 підлягало негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на рівнозначній посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області. Вважає, що наказ відповідача від 16.04.2018 не свідчить про виконання судового рішення, оскільки згідно з цим наказом позивача поновлено не на рівнозначній посаді, а на останній, з якої його звільнили. Вважає, що згідно ст.236 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь час невиконання рішення суду. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 8591, 00 грн. за час затримки виконання рішення суду з 21.03.2018 по 15.04.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії дисциплінарної комісії ГУ ДМСУ у Львівській області щодо надання висновку №31 від 12.07.2017 та пропозиції стосовно звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 20.11.2017 № 423 к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області з 20.03.2018 з урахуванням положення про відділ та функціональних обов`язків начальника. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області звернено до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено.

Наказом ГУ ДМС у Львівській області №136-к/тр від 16.04.2018 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області з 20.03.2018.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17 в частині задоволення позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 20.11.2017 №423 к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 21.11.2017. Стягнено з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28002,48грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 12.07.2018.

Наказом ГУ ДМС у Львівській області №355-к/тр 14.08.2018 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області з 21.11.2017. на підставі рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 у справі №876/3493/18.

Відповідно до довідки, виданої ГУ ДМС у Львівській області від 08.01.2019 №4601.7-408/4601.11.1-19, розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 становить 6841,52грн., розмір середньоденної заробітної плати становить 318,21грн.

Таким чином, позивач вважає, що період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі включає 109 робочих днів та починається з наступного дня після винесення постанови Львівського окружного адміністративного суду, а саме з 21.03.2018 по дату, що передує його поновленню на роботі 28.08.2018р.

Частиною 2 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Абзацом 3 п.2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку наведено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17 ОСОБА_1 поновлено на рівнозначній посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області з 20.03.2018 з урахуванням положення про відділ та функціональних обов`язків начальника.

Листами №4601.9-8296/4601.1-18 та №4601.9-8298/4601.1-18 від 20.04.2018 ГУ ДМСУ у Львівській області повідомляло ОСОБА_1 про поновлення його на посаді, а також про те, що йому необхідно невідкладно прибути до відділу управління персоналом ГУ, а саме з: трудовою книжкою, службовим посвідченням, паспортом та військовим квитком для ознайомлення з наказом про поновлення на посаді та оформлення відповідних документів.

Зазначені листи направлялися відповідачем одночасно на дві адреси за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме на адресу: АДРЕСА_1 та у АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Позивачем не заперечувалися вказані вище адреси як місце його проживання.

Таким чином, посада начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області, є тією самою посадою, з якої позивача було звільнено, відтак підпадає під критерії рівнозначної посади, про яку йшлося у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17.

Так, наказ відповідача №136-к/тр від 16.04.2018 про поновлення позивача на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМСУ у Львівській області видано правомірно на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №813/3603/17 скасовано згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, і, зокрема, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 21.11.2017.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 відповідачем виконано згідно з наказом ГУ ДМСУ у Львівській області від 14.08.2018.

Відтак, поновлення позивача на роботі на посаді начальника відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, в результаті, також спростовує той факт, що наказом від 16.04.208 позивача було поновлено не на рівнозначній, а на тій самій посаді, з якої його було звільнено.

Таким чином, рішення суду від 20.03.2018 по справі №813/3603/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано 16.04.2018 шляхом видачі відповідного наказу №136-к/тр.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що згідно довідки, виданої ГУ ДМС у Львівській області від 08.01.2019 №4601.7-408/4601.11.1-19 розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 становить 6841,52грн., розмір середньоденної заробітної плати становить 318,21грн.

Так, середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 21.03.2018 по 15.04.2018 (27 робочих днів) становить 8591,67грн (318,21 грн* 27робочих днів).

Відтак, позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання відповідачем рішення суду, що підлягало негайному виконанню, призвело до порушення охоронюваних трудовим законодавством прав ОСОБА_1 , захист яких можливий, зокрема, шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення. При цьому, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 21.03.2018 до 15.04.2018 становить 8591,67грн.

За таких обставин, апеляційний суд правомірно задовільнив частково позовні вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в сумі 50641,39грн. необхідно задовольнити частково, а саме: в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 21.03.2018 по 15.04.2018 в сумі 8591,67грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Підпунктом 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у цій частині.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року у справі №1340/4056/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 20.11.2019р.