Справа № 522/18055/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/18055/19
Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року (суддя Абухін Р.Д., повний текст рішення складений 30 жовтня 2019 року) по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт/позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 , перетнувши державний кордон України, після закінчення навчання у ВНЗ, в подальшому проживав на території України нелегально, чим двічі вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП. Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення ДМСУ про його примусове повернення в країну походження. Таким чином апелянт вважає, що ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови адміністративного суду.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;

2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;

3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС Україна неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В зв`язку з цим представник ГУ ДМСУ України в Одеський області Білоконь Н.О. не заперечувала проти розгляду справи в порядку письмового провадження, про що надала письмову заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса, відрахований у зв`язку із завершенням навчання. Відповідно до клопотання приймаючої сторони відповідач документувався посвідкою на тимчасове проживання. У лютому 2019 року рішенням УДМС України у Вінницькій області посвідка на тимчасове проживання відповідача була скасована. Копія зазначеного рішення відповідачем отримана особисто під підпис 08.02.2019 року.

У визначений 7-денний термін відповідач самостійно територію України не покинув. Рішення УДМС України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання не оскаржував.

З приводу продовження терміну тимчасового перебування в Україні, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, добровільного повернення на батьківщину, захисту в Україні до органів чи підрозділів ДМС України за місцем тимчасового перебування не звертався.

УДМС України у Вінницькій області встановлено, що відповідач на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

13 вересня 2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживав без документів на право проживання в Україні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МВН №000031 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.09.2019 ПН МВН №000031 він був притягнутий до адміністративної відповідальності - штрафу в розмірі 1700 грн., який сплатив в той же день (а.с. 11-15).

13 вересня 2019 року УДМС України у Вінницькій області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження відповідача, та зобов`язано його покинути територію України у термін до 12.10.2019 року (а.с. 16-21).

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до УДМС України у Вінницькій області не звертався.

У зв`язку з вищевикладеним ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до суду з позовом про примусове видворення.

Відмовляючи у задоволенні позову ГУ ДМС України в Одеській області, суд першої інстанції зазначив про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення про його примусове видворення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»(далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом №3773-VI.

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону №3773 нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст. 25 цього ж Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція №353/271/150) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Як вже зазначалося вище, у визначений ДМСУ в Одеській області термін громадянин Гвінеї ОСОБА_1 з території України не виїхав.

Так, 24 жовтня 2019 року відповідача його було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області. В той же день за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №000796 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 24.10.2019 ПН МОД №000793 він був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с. 22-25).

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги той факт, що ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області під час складання зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду адміністративної справи зі складанням постанови взагалі не були відібрані пояснення у відповідача, та в той же день оформлений та поданий до суду даний позов.

Також, позивачем взагалі не здійснювалася перевірка наявності чи відсутності поважних причин, у зв`язку з якими відповідач не виконав рішення про примусове повернення у встановлений строк, наявність чи відсутність яких мав перевіряти орган владних повноважень у відповідності до вищевказаної статті 30 Закону №3773-VI.

Разом з цим, з матеріалів справи доведено, що ОСОБА_1 , який навчався в Україні, після прийняття рішення про його примусове повернення придбав квітки на літак, що підтверджується копією електронного квитка авіаліній з Харкова до Стамбулу на 25.09.2019 р. (а.с. 41). Також відповідач пояснив, що під час слідування потягом до Харкова у нього була вкрадена валіза з усіма документами, а саме з дипломом про навчання, запрошенням на продовження навчання в магістратурі з університету та паспорт. На підтвердження крадіжки позивач надав належним чином оформлене підтвердження про прийняття заяви з поліції від 24.09.2019 р. (а.с. 42). Також відповідач вказав, що 04 жовтня 2019 року звертався до органу міграційної служби у Вінницької області, де повідомив про обставини крадіжки. На нього не складали будь-які процесуальні документи, а вказали отримати дублікати диплома та запрошення на продовження навчання з університету, а також поновити паспорт у посольстві в Києві. Там, де йому видали посвідчену печаткою міграційної служби копію протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 13.09.2019 року з копією чеку про сплату штрафу. Позивач також надав суду квитанції від 04.10.2019 року про сплату суми за виготовлення університетом дублікатів диплому та додатку до диплому (а.с. 43-44).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини та документи (квитки на літак, звернення до поліції, квитанції про сплату послуг щодо виготовлення копій документів про освіту) підтверджують поважність причини невиконання рішення ДМСУ про примусове видворення у встановлений строк, а також відсутність у відповідача намірів ухилятися від повернення у країну походження, чим спростовується аргумент апелянта/позивача про відсутність у відповідача поважних причин невиконання цього рішення.

Оскільки немає обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 без поважних причин ухиляється від виконання рішення про його примусове видворення та позивач не надав доказів на спростування зазначених доводів позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ГУ ДМСУ в Одеській області.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 288, 292, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повний текс постанови складено та підписано суддями 20 листопада 2019 року