Справа № 640/6363/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6363/19 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Са-Ната» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Са-Ната» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Са-Ната» (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач) в якому просив визнати протиправним та скасувати постанову № КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02.04.2019 винесеної першим заступником начальника ГУ Держпраці у Київській області, якою на позивача накладено штраф у розмірі 417 300,00 грн.

Одночасно з адміністративним позовом до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови № КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02.04.2019 винесеної відповідачем, якою на позивача накладено штраф у розмірі 417 300,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2019 у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 апеляційну скаргу позивача на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2019 - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2019 - залишено без змін.

28.08.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла заява від позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Київській області № КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02.04.2019 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/6363/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2019 у задоволенні зазначеної заяви відмовлено з підстав недоведення позивачем обставин, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову. На думку апелянта ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що не дивлячись на оскарження постанови Держпраці, відповідач вчинив дії, щодо примусового виконання останньої, що в свою чергу, свідчить про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2019 позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови № КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02.04.2019.

Постановою ВП № 59775365 від 13.08.2019 старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Огульчанською Альоною Сергіївною відкрито виконавче провадження з виконання постанови № КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02.04.2019 про стягнення з ТОВ «СА-НАТА» на користь держави штрафу у розмірі 417 300,00 грн. (а.с. 34).

Постановою ВП № 59775365 від 13.08.2019 старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Огульчанською Альоною Сергіївною накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) в наступних банківських установах; ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Альфа-Банк`у м. Києві, ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «УкрСиббанк», АБ «Укргазбанк», ПАТ «Пумб». ПАТ «Сбербанк», АТ «Ощадбанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Прокредит Банк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «Ідея Банк», ПАТ «Промінвест Банк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 35).

Вважаючи дії відповідача про пред`явлення до виконання органу виконавчої служби постанови, яка є виконавчим документом, з відкриттям виконавчого провадження та накладення арешту на грошові кошти позивача, такими, що свідчать про реальну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам товариства до ухвалення рішення у справі 640/6363/19, позивачем була подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваної постанови.

Так, приймаючи ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Згідно з п. 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (надалі - Порядок № 509) штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються - органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України).

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Отже, відповідач вчинив дії щодо примусового виконання оскаржуваного рішення, що, в свою чергу, свідчить про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, відповідно до даних ЄДРПОУ статутний капітал позивача становить 5000 грн., тобто, розмір застосованих до позивача штрафних санкцій на суму 417 300,00 грн та арешт його рахунків постановою державного виконавця від № КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02.04.2019 спричинять значний негативний вплив на його фінансово-господарську діяльність та/або можливість здійснення такої діяльності.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанов від 10.10.2019 у справі № 640/7046/19.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, з огляду на наявність передбачених законодавством підстав для вжиття заходів забезпечення позову. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2019 та постановити нову, якою задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 241, 242, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Са-Ната» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 03 вересня 2019 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Са-Ната» про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Київській області КВ497/1520/АВ/НД/СПТД/ФС-248 від 02 квітня 2019 року до набрання законної сили судовим рішення в адміністративній справі №640/6363/19.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма