Справа № 240/11408/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/11408/19

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 04 вересня 2019 року ВП №9457004, прийняту старшим державним виконавцем Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Залізко Світланою Павлівною при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1497/08, виданого 03 вересня 2008 року Овруцьким районним судом Житомирської області, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 25951,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з постановою, оскільки вважає, що положення частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, не можуть бути застосовні за минулий період, оскільки закон зворотної дії не має.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і призначено відкрите судове засідання у справі на 15 листопада 2019 року. Також при відкритті провадження у справі було вирішено клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

15.11.2019 на електронну адресу суду надійшов відзив Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на позовну заяву, з проханням у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що на виконанні у Овруцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває виконавчий лист № 2-1497/08 виданий 03.09.2008 Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2008 і до 28.06.2020, тобто до досягнення повноліття. Впродовж усього часу з якого судом було присуджено стягнення аліментів, боржником аліменти сплачувалися не щомісячно та не в повній мірі, що призвело до накопичення заборгованості. Згідно розрахунку від 16.03.2018 заборгованість зі сплати аліментів становила - 64540,50 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, тому відомості про боржника внесено до Єдиного реєстру боржників. Станом на 01.09.2018 заборгованість складала 62095,50 грн, тобто перевищувала суму відповідних платежів за три роки, тому 20.09.2018 керуючись п. 3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 50% від суми заборгованості по аліментах, на суму 31047,75грн. У вересні 2019 року надано декілька квитанцій про сплату аліментів за минулі роки, а тому 04.09.2019 державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості, з урахуванням наданих квитанцій. У результаті здійсненого перерахунку сума боргу становила 51903, 40 грн, яка також сукупно перевищувала суму відповідних платежів за три роки, тому державним виконавцем скасовано постанову про накладення штрафу на боржника від 20.09.2018 та одночасно винесено нову постанову про накладення штрафу на боржника відповідно до перерахованої заборгованості в сумі 25951,70 грн. За наведених обставин, відповідач вважає, що державним виконавцем було вжито заходи, що прямо передбачені чинним законодавством, у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження" та у межах компетенції.

15.11.2019 судове засідання в справі проведено не було у зв`язку з неявкою позивача без поважних причин. Відкладено розгляд справи до 18.11.2019.

Сторони до суду не прибули, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від позивача надійшло повідомлення про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у відзиві також просила розглянути справу без їх участі.

Суд вважає за можливе розгляд і вирішення справи здійснити в письмовому провадженні, відповідно ч. 9 ст. 205, ст.ст. 4, 229 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи, далі - КАС України).

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного Управління юстиції від 05.09.2008 відкрито виконавче провадження (ВП № 9457004) з примусового виконання виконавчого листа № 2-1497/08 виданого 03.09.2008 Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2008 і до 28.06.2020, тобто до досягнення повноліття.

04 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в межах виконавчого провадження № 9457004 прийнято постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 в розмірі 25951,70 грн на підставі п. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Зі змісту постанови слідує, що її прийняття зумовлено тим, що згідно довідки - розрахунок станом на 01.09.2018 сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів, перевищує суму відповідних платежів за три роки та складає - 51903,40 грн.

Не погодившись із вказаною постановою та вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови, далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів встановлений статтею 71 Закону №1404-VIII.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 71 вказаного Закону, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 3 ст. 71 Закону №1404-VIII, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Положеннями частини 4 вказаної статті Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

З огляду на викладене, слід вказати, що склад правопорушення, передбачений ч.14 ст.71 Закону України №1404-VІІІ сформульований законодавцем таким чином, що передбачає триваюче правопорушення, щодо несплати аліментів протягом певного проміжку часу: 1 рік, 2 роки та 3 роки.

При цьому суд наголошує, що зазначену статтю доповнено частиною чотирнадцятою вказаного змісту Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018.

Також відповідно до вимог вказаного Закону, частина 4 статті 11 Закону №1404 викладена у такій редакції "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини 9, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища.

Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що з моменту набрання чинності Закону №2475-VІІІ до моменту застосування державним виконавцем штрафу на підставі частини 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ відповідальність за цією статтею не може бути застосована, оскільки на цей час ще не настав строк, передбачений абзацами 1-3 частинами 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ.

Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів передбачених частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, але не раніше дня набрання чинності Законом №2475-VІІІ, тобто після 28 серпня 2018 року.

У свою чергу, постановою відповідача про накладення штрафу від 04 вересня 2019 року ВП 9457004 боржника притягнуто до відповідальності на підставі частини 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ у зв`язку з наявною заборгованість за три роки, яка станом на 01.09.2018 складає - 51903,40 грн, тобто за період який виник до набрання чинності Законом №2475-VІІІ.

Беручи до уваги наведене, а також ураховуючи те, що законодавець прямо пов`язує склад правопорушення з невиконанням боржником своїх обов`язків протягом тих періодів, які зазначені у частині 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ, з врахуванням вимог статті 58 Конституції України, необхідною умовою притягнення до відповідальності за частиною 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ, є те, щоб перебіг цих строків, відбувався вже після набрання чинності частиною 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ, тобто після 28 серпня 2018 року, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем за відсутності передбачених законодавством підстав.

У відповідності до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанову про накладення штрафу від 04 вересня 2019 року (ВП №9457004), прийняту старшим державним виконавцем Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, слід скасувати як протиправну, а позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зважаючи на висновок суду та враховуючи положення статті 139 КАС України, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 768,40 грн судового збору (квитанція № 13 від 31.10.2019) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 Овруцький АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул. Сабурова, 1/21, м. Овруч, Житомирська область, 11101, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про накладення штрафу від 04 вересня 2019 року (ВП №9457004).

Стягнути з Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 768,40 грн, сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко