Справа № 280/1233/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/1233/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,
розглянувши в порядку
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гончаренко Наталії Андріївни

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (головуючий суддя Семененко М.О.) про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач-1), Комунарського районного військового комісаріату м. Запоріжжя (далі Відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача 1 та відповідача 2 щодо порушення пункту 2 та пункту 6 контракту від 04.06.2018 року та Постанови кабінету міністрів України №1644 від 23 листопада 2006 року «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам»;

- зобов`язати відповідача 1 виплатити 1 023,09 грн., передбачених пунктом 2 контракту та Постанови кабінету міністрів України №1644 від 23 листопада 2006 року «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам»;

- стягнути з відповідача 1 компенсацію втрати частини доходу за порушення строків виплати коштів, передбачених пунктом 2 контракту та Постанови кабінету міністрів України № 1644 від 23 листопада 2006 року «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам».

07.08.2019 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача, у якій з посиланням на пункт 2 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України просить закрити провадження у справі та здійснити розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №280/1233/19 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.117-119).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гончаренко Наталії Андріївни, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с.126-131).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гончаренко Наталії Андріївни, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить:

- скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи;

- ухвалити постанову, якою здійснити розподіл судових витрат, а саме: стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та Комунарського районного військового комісаріату м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 5065,00 грн. судових витрат, понесених під час розгляду справи №280/1233/19 в суді першої інстанції та 2025,00 судових витрат, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином доказів, наявних в матеріалах справи, які свідчать про підтвердження понесення позивачем судових витрат, що, у свою чергу, свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано свій обов`язок щодо доведення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та взагалі не визначено їх розмір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частино першою статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду першої інстанції було надано: договір про надання правової допомоги від 29 березня 2019 року №8 (а.с. 20-22), укладений між позивачем та адвокатом Гончаренко Н.А.; додаток № 1 до вказаного Договору «Перелік вартості послуг» (а.с. 23); квитанції №4563282 від 11.04.2019 року (а.с. 25), та №0.0..1 від 08.06.2019 року (а.с. 88) про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Гончаренко Н.А. коштів в сумі 1000 грн. та 2000 грн. відповідно; квитанції №16212272 від 11.04.2019 року (а.с. 26) та №0.0..2 від 08.06.2019 року (а.с. 88) про сплату комісії банку за приймання платежу; орієнтовний розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи №280/1233/19 в сумі 3 200 грн. (а.с. 27), рахунок на оплату завдатку за юридичні послуги в сумі 1000 грн. (а.с. 83), рахунки на оплату за юридичні послуги від 21.05.2019 року (а.с. 84), 22.05.2019 року (а.с. 85), 07.08.2019 року(а.с. 111); акти приймання-передачі наданих послуг №1 від 21.05.2019 року (а.с. 86), №2 від 22.05.2019 року (а.с. 87), №3 від 07.08.2019 року (а.с. 112).

Всупереч положенням частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не подано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

При цьому, суд першої інстанції вірно обґрунтував, що положення договору про надання правової допомоги від 29 березня 2019 року №8 має загальний характер та стосується правничого супроводу діяльності позивача у різних аспектах, а не тільки у судових провадженнях.

З аналізу наданих позивачем документів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу випливає те, що вказані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу містять суперечливі відомості, зокрема: орієнтовний розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи, є меншим, ніж розмір фактично сплачених позивачем коштів, а наведений в ньому опис наданих послуг не відповідає змісту актів приймання-передачі виконаних робіт; - не наведено обґрунтувань витраченого часу на складання клопотання про відмову від позову (2 години); не обґрунтовано необхідність подання заяви про поновлення строку звернення до суду від 16.05.2019 року (вартість послуги 500 грн. відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 21.05.2019).

При цьому, посилання заявника апеляційної скарги на те, що оскільки у відзиві на позов Відповідачем-1 звернута увага суду стосовно пропущеного Позивачем строку звернення до суду, то виникла необхідність у подачі клопотання про поновлення строку звернення до суду, є необґрунтованими, так як при відкритті провадження у даній справі в ухвалі суду першої інстанції від 25.03.2019 року не порушувалось питання про пропуск Позивачем строку на звернення до суду, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для заявлення клопотання про поновлення строку.

Крім того, суд звертає увагу, що комісія банку за перерахування коштів в сумі 65,00 грн. не належить до судових витрат, тому не підлягає відшкодуванню позивачу.

Поряд із зазначеним, правильним є висновок суду першої інстанції щодо квитанції №4563282 від 11.04.2019 року, яка має призначення платежу: оплата за юридичні послуги, що унеможливлює ідентифікувати оплачений завдаток за юридичні послуги саме з наданими послугами в межах розгляду справи №280/1233/19.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що витрати у розмірі 3000 грн. на участь представника позивача у судових засіданнях є не співмірними зі складністю виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з огляду на те, що 15 квітня 2019 року представник позивача в підготовче засідання не з`явився; 06 травня 2019 року у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи; 22 травня 2019 року представник позивача подав клопотання про проведення підготовчого засідання призначеного на 22.05.2019 року без його участі в порядку письмового провадження, 04 липня 2019 року представник позивача подав клопотання, зокрема, про проведення судового засідання 04.07.2019 року в порядку письмового провадження; у судовому засіданні 07.08.2019 року представник позивача заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції надано оцінку доказам обґрунтованості розміру та об`єму наданої правничої допомоги, співмірності заявленої до повернення відповідачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, що спростовує доводи апеляційної скарги про неврахування судом вищезазначених обставин.

Щодо вимог заявника апеляційної скарги про стягнення судових витрат, понесених під час розгляду справи №280/1233/19 в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 139 цього Кодексу якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на ту обставину, що ухвала суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без змін, тому судові витрати, понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не підлягають стягненню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, ухвалу суду першої інстанції у даній справі прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому останню необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги представника Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №280/1233/19 в частині відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гончаренко Наталії Андріївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №280/1233/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова