Справа № 160/9512/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Справа № 160/9512/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» до Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
Громадська організація «Європейська суспільна ініціатива» (далі позивач, ГО «Європейська суспільна ініціатива») звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії розпорядника інформації - Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради, що полягають у відмові надати Громадській організації «Європейська суспільна ініціатива» публічну інформацію на підставі Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію», а саме: скановану копію графіка вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро, який повинен існувати та повинен бути погодженим з Департаментом екологічної політики ДМР відповідно до пункту 2.4.3 договору від 27.09.2018 номер 27/09/18-3 між Департаментом екологічної політики ДМР та КП "Жилсервіс-2" ДМР про вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро;
- зобов`язати Департамент екологічної політики Дніпровської міської ради, протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду чинності, надати Громадській організації «Європейська суспільна ініціатива» відкриту публічну інформацію, а саме: скановану копію графіка вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро, який повинен існувати та повинен бути погодженим з Департаментом екологічної політики ДМР відповідно до пункту 2.4.3 договору від 27.09.2018 номер 27/09/18-3 між Департаментом екологічної політики ДМР та КП «Жилсервіс-2» ДМР про вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Громадська організація «Європейська суспільна ініціатива» звернулася до Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради із запитом на інформацію (від 11.05.2019 р. номер 2/ДОК-СМТ/ЧЧР-ГРФ) на підставі і в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації», проте в наданні такої інформації їй було відмовлено, оскільки, на думку відповідача, запитані документи та інформація в них не є формою обліку інформації, розпорядником якої визначено Департамент екологічної політики ДМР. При цьому відповідач зазначає, що запитувані позивачем документи (графік) є в наявності (у фактичному розпорядженні) у відповідача починаючи з 27.12.2018 року. Відмову відповідача надати інформацію позивач вважає протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує право позивача на отримання інформації, оскільки запитувана позивачем інформація відноситься до публічної, та такої, що не може бути обмеженою в доступі, а відповідач є належним розпорядником вказаної інформації. Зауважив, що у відповіді відповідача відсутнє будь-яке обґрунтування щодо застосування «трискладового тесту», вказано лише, що на думку відповідача запитані позивачем документи та інформація в них не є формою обліку інформації, розпорядником якої визначено відповідача, отже відмова у задоволенні запиту є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, позивач вважає, що не надавши інформацію відповідач вчинив протиправні дії, відмова надати відомості, про які йдеться у запиті на інформацію, порушує право позивача на доступ до публічної інформації, гарантоване ст. 3; п. 2 ч. 1 ст. 4; п.6 ч. 1 ст. 14; ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива», розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
29.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає адміністративний позов та просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги є безпідставним, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають дійсним об`єктивним обставинам справи, а тому позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Запитуваний позивачем графік перебуває в розпорядженні відповідного суб`єкта договірних правовідносин по вивезенню сміття - КП «Жилсервіс-2» ДМР. Однак законом врегульовано коло суб`єктів, на яких покладено обов`язки надання за запитами публічної інформації. Серед них - суб`єкти владних повноважень та інші розпорядники публічної інформації, визначені законом. Комунальне підприємство за своїм правовим статусом та організаційно-правовою формою не має статусу суб`єкта владних повноважень згідно вимог закону та не наділене управлінськими повноваженнями на прийняття рішень, обов`язкових для виконання, тому за цим критерієм воно не є суб`єктом запитуваної інформації згідно закону. Запитуваний графік не підпадає під межі визначення публічної інформації, а комунальні підприємства міста не є її розпорядниками згідно закону. На підставі викладеного, у Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради не було правових підстав для задоволення запиту позивача, а також для направлення запиту до відповідного комунального підприємства, як належного розпорядника запитуваної інформації. Окремо зауважив, що повноваження Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради щодо надання інформації та документів зазначених у запиті про доступ до публічної інформації є дискреційними повноваженнями такого органу, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій. За таких обставин відповідач вважає, що правові підстави для визнання протиправними дій Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради щодо відмови надати ГО «Європейська суспільна ініціатива» скановану копію графіка вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро, який повинен існувати на підставі п. 2.4.3 договору від 27.09.2018 № 27/09/18-3 та зобов`язання надати скановану копію зазначеного графіку - відсутні, тому у задоволенні позовних вимог ГО «Європейська суспільна ініціатива» слід відмовити, у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.
Також 29.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, в задоволенні якого було відмовлено.
04.11.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування відповіді наводить доводи аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві. Окремо зауважив, що у межах розглянутих обставин відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за Законом «Про доступ до публічної інформації», а на власний розсуд, зокрема, прийняти відмову в наданні публічної інформації або надати публічну інформацію. Визначальним є те, що з урахуванням фактичних обставин, існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта владних повноважень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 у задоволенні клопотання представника Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради про залишення без розгляду адміністративного позову у справі відмовлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Громадська організація «Європейська суспільна ініціатива» зареєстрована 21.03.2019 року рішенням Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, як громадське об`єднання, що не має статуту юридичної особи.
Протоколом № 1 від 18.03.2019 року установчих зборів засновників Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» визначено особу, яка має право представляти громадську організацію у правовідносинах з державою та іншими особами і вчиняти дії від імені громадської організації без додаткового уповноваження - Дзюбу Олександра Анатолійовича.
У травні 2019 року Громадська організація «Європейська суспільна ініціатива» звернулася до Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради із запитом на отримання публічної інформації від 11.05.2019 р. № 2/ДОК-СМТ/ЧЧР-ГРФ.
В запиті, посилаючись на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач просив надати скановану копію графіка вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро, який повинен існувати та повинен бути погодженим з Департаментом екологічної політики ДМР відповідно до пункту 2.4.3 договору від 27.09.2018 року №27/09/18-3 між Департаментом екологічної політики ДМР та КП «Жилсервіс-2» ДМР про вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро.
Листом від 17.05.2019 р. №7/4-127 позивачу було надано відповідь за підписом директора Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради Семенко О.Б., якою в задоволенні запиту фактично було відмовлено. Відмова обґрунтована тим, що запитуваний графік, за умовами договору, не є його складовою, крім того, зазначений документ та інформація, яку він містить, не є формою обліку інформації, розпорядником якої визначено Департамент екологічної політики ДМР.У відмові також зазначено, що такий документ є внутрішнім організаційним відносно діяльності виконавця при наданні відповідної послуги згідно з договором та позивач може звернутися за отриманням такої інформації до КП «Жилсервіс-2» ДМР, який не є розпорядником публічної інформації в частині надання такого графіку. Окремо відповідач повідомив, що запитуваний графік надано до департаменту та погоджено 27.12.2018 року.
Не погоджуючись з такою відмовою у наданні публічної інформації позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
У Законі України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - закон №2657-XII) закріплено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
Відповідно до статті 20 Закону №2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Згідно зі статтею 21 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (далі Закону України № 2939-VI).
Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом (стаття 1 Закону № 2939-VI).
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до статті 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
2. До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
У пункті 6 частини першої статті 14Закону№2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За змістом частини першої статті 5 цього Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.
За змістом пункту 2 частини першої статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6цього Закону.
Частиною першою статті 6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI).
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду і від 22.05.2018 року по справі №800/592/17, таке обмеження можливе при дотриманні всіх указаних вимог. Відповідність одному із зазначених критеріїв не відносить інформацію до службової (конфіденційної). Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих у частині другій статті 6 Закону №2939 трьох вимог означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VI, відмова в задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 6 цього Закону.
За приписами частини сьомої статті 6 Закону № 2939-VI, обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину (ч. 5 ст. 6 Закону №2939-VI).
З аналізу викладеного вбачається, що право особи (громадської організації) на отримання публічної інформації включає в себе право на доступ до публічної інформації шляхом надання розпорядником інформації достовірної, точної та повної інформації на запит особи. Ненадання інформації на запит або надання інформації, яка не відповідає зазначеним критеріям достовірності, точності та повноти, по своїй суті, є відмовою у наданні публічної інформації.
Під час розгляду справи судом встановлено, що між відповідачем та КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є в наявності договір від 27.09.2018 року №27/09/18-3 про вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпра, які утворюються у межах території Чечелівського району багатоквартирними житловими будинками, будинками приватного сектору, закладами та організаціями.
У пункті 2.4.3 цього договору серед зобов`язань виконавця договору (КП "Жилсервіс-2" ДМР) зазначено: "Розробити графік вивезення побутових відходів та погодити його із Замовником".
Позивач у запиті на отримання публічної інформації просив відповідача надати скановану копію графіка вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро, який повинен існувати та повинен бути погодженим з Департаментом екологічної політики ДМР відповідно до пункту 2.4.3 договору від 27.09.2018 номер 27/09/18-3 між Департаментом екологічної політики ДМР та КП "Жилсервіс-2" ДМР про вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро.
Відповідно до Положення про Департамент екологічної політики ДМР (затвердженого рішенням міської ради від 13.04.2017 року №9/19, у редакції рішення міської ради від 20.02.2019 року №53/42) відповідач є виконавчим органом Дніпровської міської ради та юридичною особою публічного права.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців організаційно-правова форма відповідача визначена, як орган місцевого самоврядування (код КВЕД 84.11 Державне управління загального характеру).
Судом встановлено, що всі сторони Договору від 27.09.2018 номер 27/09/18-3 є юридичними особами інформація про які є у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі (стаття 11 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV«Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») і не може бути обмежена в доступі.
Графік вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро стосується всіх мешканців Чечелівського району та суті комунальних послуг щодо вивезення побутових відходів, які вони отримують.
Графік вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро містить в собі інформацію, яка сприяє з`ясуванню та розумінню, яким саме чином (з якою саме періодичністю тощо) відбувається вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро.
На думку суду, все це складає суспільний інтерес - інтерес суспільства або представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес та відноситься до публічної, а відповідач, як виконавчий орган Дніпровської міської ради та юридична особа публічного права є належним розпорядником вказаної інформації.
Нормами частини першої статті 22 Закону №2939-VI визначено вичерпний перелік підстав, за умови існування яких розпорядником інформації може бути відмовлено у задоволенні запиту на отримання публічної інформації.
При цьому, пунктом 4 частини 4 статті 22 Закону № 2939-VI закріплено обов`язок розпорядника інформації мотивувати підставу для своєї відмови у наданні публічної інформації.
Зі змісту відповіді відповідача від 17.05.2019 р. №7/4-127 на запит вбачається відмова у наданні запитуваної інформації, з огляду на те, що запитувана інформація не є формою обліку інформації, розпорядником якої визначено Департамент екологічної політики ДМР.
У відмові також зазначено, що такий документ є внутрішнім організаційним відносно діяльності виконавця при наданні відповідної послуги згідно з договором та позивач може звернутися за отриманням такої інформації до КП «Жилсервіс-2» ДМР, який не є розпорядником публічної інформації в частині надання такого графіку.
При цьому відповідачем підтверджено, що запитувана інформація графік, надано до департаменту та погоджено 27.12.2018 року, отже графік є у розпорядженні департаменту.
Суд вважає, що наведені відповідачем підстави для відмови у наданні запитуваної позивачем інформації є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2939-VIобмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Отже, вказані вимоги складають собою «трискладовий тест», який має застосовуватися розпорядником інформації під час віднесення будь-якої інформації до публічної інформації з обмеженим доступом.
Такий підхід також відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 8) та практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до яких втручання у право на приватність особи можливе, якщо воно ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Таким чином, суд вважає, що відмовляючи у доступі до публічної інформації відповідач повинен був чітко вказати: 1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону України); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
При цьому, у відповіді відповідача відсутнє будь-яке обґрунтування щодо застосування «трискладового тесту», вказано лише, що запитувана інформація не є формою обліку інформації, розпорядником якої визначено Департамент екологічної політики ДМР.
Отже, обмежуючи доступ до запитуваної позивачем інформації відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VII, відповідач діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією України та цим Законом.
З огляду на викладене суд вважає, що відповідач протиправно відмовив Громадській організації «Європейська суспільна ініціатива» у наданні запитуваної інформації, у зв`язку із чим її порушене право підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу публічну інформацію за запитом від 11.05.2019 р. №2/ДОК-СМТ/ЧЧР-ГРФ, а саме: скановану копію графіка вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро, який повинен існувати та повинен бути погодженим з Департаментом екологічної політики ДМР відповідно до пункту 2.4.3 договору від 27.09.2018 номер 27/09/18-3 між Департаментом екологічної політики ДМР та КП «Жилсервіс-2» ДМР про вивезення побутових відходів в Чечелівському районі міста Дніпро.
Що стосується доводів відповідача про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
У межах розглянутих обставин відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом про доступ до публічної інформації, а на власний розсуд, зокрема, прийняти відмову в наданні публічної інформації або надати публічну інформацію. Визначальним є те, що з урахуванням фактичних обставин, існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод Позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта владних повноважень.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою (організацією) бажаного результату.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
У випадку, коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи утриматись від вчинення певних дій суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на вищевикладене суд погоджується з доводами відповідача, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є визнання відмови відповідача надати відкриту публічну інформацію протиправною та зобов`язання відповідача протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду чинності надати Громадській організації «Європейська суспільна ініціатива» запитувану інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дій якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своїх дій щодо відмови у наданні позивачу публічної інформації.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи, положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 листопада 2019 р.

Суддя О.М. Неклеса