Справа № 265/4821/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №265/4821/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ізюмського Олексія Леонідовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09 жовтня 2019 р. (у повному обсязі складено 09 жовтня 2019 року у м. Маріуполь) у справі № 265/4821/19 (головуючий І інстанції суддя Вайновський А. М.) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ізюмського Олексія Леонідовича про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 22.07.2019 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою до поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ізюмського Олексія Леонідовича (далі - відповідач), в якій просив визнати дії відповідача незаконними та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 1319510 та провадження у справі закрити (а.с. 1-5).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09 жовтня 2019 р. у справі № 265/4821/19 адміністративний позов задоволено.

Постанову серії ЕАВ № 1319510, винесену поліцейським роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області капралом поліції Ізюмським О.Л., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - визнано незаконною та скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито (а.с. 29-31).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування доводів вказує на те, що 12.07.2019 року в м. Маріуполі по вул. А.Куінджи (Артема) біля перехрестя з вул. Миколаївською позивач порушив вимоги світлофорного об`єкту, а саме: почав рух на поєднання жовтого та червоного сигналу світлофору, чим порушив Розділ 8 ПДР України, а саме п. 8.7.3 «є».

Вказана обставина була зафіксована за допомогою технічного приладу, закріпленого в патрульному автомобілі поліцейського.

За таких обставин вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 8.7.3 «є» ПДР України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилається на обґрунтованість позиції суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши диск з відеозаписом, встановила наступне.

З оскаржуваної постанови серії ЕАВ № 1319510 від 12.07.2019, винесеної поліцейським Ізюмським О.Л. без складення протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 12 липня 2019 року о 08-26 годині в місті Маріуполі по проспекту Миру, 57 позивач, керуючи автомобілем Форд, д/н НОМЕР_1 , здійснив виїзд на перехрестя на забороняючий сигнал світлофору, а саме поєднання червоного та жовтого, чим порушив вимоги п. 8.7.3 є ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. (а.с. 6).

З рапорту начальнику управління патрульної поліції Донецької області від 29.07.2019 року вбачається, що місце скоєння адміністративного правопорушення замість «просп. Леніна (Миру) 57» є «перехрестя вул. Миколаївська - вул. Куїнджи (Артема)» (а.с. 26).

Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем постанови серії ЕАВ № 1319510 від 12.07.2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення вимог п. 8.7.3 "є" Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. 8.7.3 "є" Правил дорожнього руху України, поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.

Червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух (п. 8.7.3 "е").

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За унормуванням ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За унормуванням ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила, ПДР), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 8.10 ПДР, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що з відеозапису, зробленого відео реєстратором, встановленим в службовому автомобілі та з нагрудного реєстратора закріпленого на однострої поліцейського, не вбачається порушень п. 8.7.3.є ПДР України з боку позивача.

На відеозапису зафіксовано, що автомобіль позивача при увімкненому забороняючому сигналі світлофора здійснює проїзд знака 5.62 місце зупинки і під час увімкнення дозволяючого зеленого сигналу автомобіль позивача знаходиться значно далі від розташування знаку «Місце зупинки».

Доводи позивача щодо неможливості ідентифікувати марку, модель та номер транспортного засобу до уваги не приймаються, оскільки зазначені твердження спростовуються наданим відеозаписом.

Частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (в редакції Закону України № 2262 від 21.12.2017 року, що набрав чинності 27.09.2018 року).

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція).

При цьому стаття 40 Закону України «Про національну поліцію», яка має назву «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» містить підпункт 2 частини 1 «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху».

Оскільки Закон України «Про Національну поліцію» є спеціальним законом, то суд за загальновідомим правилом застосовує норми саме спеціального закону, так як Інструкція є підзаконним нормативним актом і доки її приписи не будуть відповідати змінам, застосовується нормативний акт вищої юридичної сили.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам Закону, оскільки в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За унормуванням ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача .І відповідачем доведено, що приймаючи спірну постанову діяв правомірно.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ізюмського Олексія Леонідовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09 жовтня 2019 р. - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09 жовтня 2019 р. У справі № 265/4821/19 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ізюмського Олексія Леонідовича про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко