Справа № 160/9095/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2019 року Справа № 160/9095/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СТОР» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,-
18.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП СТОР» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської міської митниці ДФС, в якій просило визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів:
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СТОР» судовий збір у розмірі 11 093 (одинадцять тисяч дев'яносто три гривні 25 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він не погоджується з прийнятими відповідачем рішеннями та вважає їх протиправними з тих підстав, що на підтвердження обгрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом із кожною із митних декларацій позивач надав митному органу всі наявні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 кожної з ЕМД і посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики. Однак, на етапі перевірки кожної з митних декларацій, відповідач повідомив «картками відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» позивача про відмову у прийнятті митних декларацій та у митному оформленні (випуску) товарів, у зв'язку із винесенням рішень про коригування митної вартості згідно ст. 55 та необхідності подання нових митних декларацій, відповідно до рішень про коригування заявленої митної вартості, а також про виникнення необхідності надання додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товару, оскільки, нібито встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У складі документів, які необхідно додаткового надати, відповідач, з посиланням на ст. 53 Митного кодексу України у рішеннях про коригування митної вартості перелічив загалом весь перелік документів, визначений змістом ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.
Попри викладене, відповідач виніс рішення про коригування митної вартості, посилаючись на статтю 54 Митного кодексу України. Задля випуску придбаного товару у вільний обіг, відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, позивач звернувся до Київської міської митниці ДФС з письмовими заявами по кожній з поставок та надав митному органу відповідну гарантію по кожній з поставок у вигляді грошової застави згідно розділу Х Митного кодексу України з певним строком дії кожної з них, який не перевищує 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Не погоджуючись з висновками відповідача та винесеними ним рішеннями, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту своїх порушений прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 було прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
21.10.2019 до суду від представника Київської міської митниці ДФС надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
В обгрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що на підставі того, що декларантом не надано додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 28.08.2019 №UA100120/2019/000051/2 за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України; декларантом не надано у повному обсязі додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, а тому органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 12.08.2019 №UA100000/2019/300159/2 за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України; декларантом не надано у повному обсязі додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, а тому органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 23.08.2019 №UA100000/2019/300167/2 за резервним методом відповідно до статті 64 Митного Кодексу України; декларантом не надано у повному обсязі додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.08.2019 №UA100000/2019/300168/2 за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України; декларантом не надано у повному обсязі додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.08.2019 №UA100000/2019/300169/2 за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України; декларантом не надано у повному обсязі додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 29.08.2019 №UA100000/2019/300174/2 за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України.
25.10.2019 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СТОР» надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідач не заперечує і не спростовує, що документи позивач подав з дотриманням термінів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України для подання як основних, так і додаткових документів, засвідчивши це оскаржуваними картками відмови в прийнятті кожної з митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, а також змістом графи 33 кожного з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. Позивач вважає, що зміст відзиву свідчить про відсутність у відповідача достатніх та достовірних доказів викладених ним обставин, у зв'язку з чим винесені відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам статті 55 Митного кодексу України, зокрема, не містять обгрунтованих причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. А консультації відповідачем проведені формально, оскільки процедура зведена лише до обміну митним органом та позивачем додатковими документами, що не має реального впливу на прийняття митницею рішення про коригування митної вартості.
14.11.2019 перед початком розгляду справи до суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, а справу №160/9095/19 розглянути в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Представник позивача у судовому засіданні 14.11.2019 клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження підтримав та просив його задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання 14.11.2019 не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується звітом надіслання електронного повідомлення на адресу відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд, задовольняючи клопотання представника позивача, ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2019 у між позивачем (далі по тексту - Покупець) та іноземною компанією ZHEJIANG TITAN MACHINERY CO., LTD (Zhejіаng, China, далі по тексту - Продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №0103/2019.
За умовами даного Контракту: п.1. Продавець продав, а Покупець купив товари, кількість яких, я також асортимент, ціна, загальна вартість і умови поставки зазначені в інвойсах на кожну партію товару відповідно; п.2. Ціни на товар встановлюються в доларах США, включаючи вартість тари, упаковки і маркування, а також інших витрат, оплата яких за умовами поставки в редакції Інкотермс-2010 передбачена Продавцем (в т.ч. транспортування, страхування та ін.). Загальна сума цього контракту складається із сум, виставлених Продавцем і оплачених покупцем рахунків, і становить не менше 3 000 000,00 доларів США; п.3. Поставка товарів за цим контрактом повинна бути здійснена протягом 30 (тридцять) днів з дати подачі заявки Покупцем. Датою поставки вважається дата коносамента і/або дата штемпеля на товарно-транспортній накладній. Відправником вантажу за контрактом може виступати третя особа; п.7. Розрахунки за поставлений товар здійснюються в доларах США перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 6 (шести) місяців з моменту поставки товару.
Укладаючи даний Контракт, Сторони передбачили можливість визначення умов поставки за згодою Сторін в інвойсах на кожну партію товару відповідно.
Матеріалами справи підтверджено, що у серпні 2019 року за наведеним Контрактом на адресу позивача, на умовах поставки CIF-Одесса, надійшли Товари: на суму 31 074,36 USD (доларів США) - відповідно до INVOICE №121/19-01 від 05.07.2019 та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з електронною митною декларацією - UA100120/2019/206924 від 12.08.2019 з метою здійснення митного оформлення товару; на суму 39 938,38 USD (доларів США) - відповідно до INVOICE №122/19-01 від 19.07.2019 та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100120/2019/207931 від 23.08.2019 з метою здійснення митного оформлення товару; на суму 35 809,13 USD (доларів США) - відповідно до INVOICE №000-075 від 19.07.2019 та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100120/2019/208180 від 27.08.2019 з метою здійснення митного оформлення товару; на суму 11 969,10 USD (доларів США) - відповідно до INVOICE №000-076 від 19.07.2019 та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100120/2019/208179 від 27.08.2019 з метою здійснення митного оформлення товару; на суму 24 365,20 USD (доларів США) - відповідно до INVOICE №000-074 від 17.07.2019 та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100120/2019/208178 від 27.08.2019 з метою здійснення митного оформлення товару; на суму 28 981,88 USD (доларів США) - відповідно до INVOICE 000-077 від 28.07.2019 та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100120/2019/208437 від 29.08.2019 з метою здійснення митного оформлення товару.
Під час декларування вказаного товару, відповідно до вищенаведених ЕМД загальна вартість товару визначена декларантом за основним методом - а саме, за ціною, що передбачена Договором.
Так, на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з кожною із зазначених нижче митних декларацій позивач надав митному органу документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 кожної з ЕМД і посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, в тому числі:
Факт подання декларантом перелічених вище документів підтверджується відповідними скріншотами, які позивачем долучено до позовної заяви.
На етапі перевірки кожної з перелічених митних декларацій відповідач повідомив «картками відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» позивача про відмову: у прийнятті митних декларацій та у митному оформленні (випуску) товарів, у зв'язку із винесенням наведених вище рішень про коригування митної вартості згідно ст. 55 та необхідності подання нових митних декларацій, відповідно до рішень про коригування заявленої митної вартості, а також про виникнення необхідності надання додаткових документів за наведеним нижче переліком з метою підтвердження митної вартості товару. Оскільки встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціпи, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Позивач не погоджується з прийнятими відповідачем рішеннями, а тому просить суд визнати їх протиправними та скасувати.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року (надалі - МКУ).
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки ЧИСЛОВОГО значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у даному випадку, позивачем надано усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.
Окрім того, у поданих позивачем документах для підтвердження митної вартості товарів відсутні будь-які розбіжності, ознаки підробки або відомості, які б не підтверджували числові значення складових митної вартості товарів.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем надано відповідачу достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об'єктивних, документально підтверджених даних та піддаються обчисленню.
Згідно з Інкотермс-2010 за умовами поставки CIF ("вартість, страхування та фрахт"), що визначені і погоджені Сторонами в Інвойсах, зобов'язання Продавця вважаються виконаними, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, проте ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять від Продавця на Покупця. Додатково до цього, саме умовами терміну CIF передбачено, що на Продавця покладається також обов'язок придбання морського страхування на користь Покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.
Таким чином, поставка товару на умовах CIF зобов'язує продавця укласти договір страхування та сплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрати за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару нри експорті. А Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміну CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.
Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки CIF, Сторони виходили з того, що продажна ціна вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страхування для морських перевезень.
З урахуванням вищевказаного, укладаючи даний зовнішньоекономічний Контракт, Сторони погодили всі його істотні умови, до складу яких належить в тому числі і ціна товару; придбаваємого за умовами поставки CIF, відповідно до яких у фактурну вартість товару вже включені витрати, що впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення). Саме тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.
До того ж, виходячи з умов зовнішньоекономічного Контракту, по застосованим Сторонами умовам поставки Продавець не вимагав у Покупця обов'язку відшкодування витрат на страхування та транспортних витрат тощо.
Отже, відсутність такої вимоги також свідчить про те, що відповідні витрати були враховані Постачальником у ціні товару.
Відтак, додаткові витрати на транспортування та страхування товару позивач не поніс.
Відповідно до даних гр.20 кожної з поданих Декларацій митної вартості до МД «витрати на транспортування до місця доставки по товару №№ », як і дані гр.22 2 витрати на страхування», дорівнюють 0,00 грн.
Отже, відсутність даних у гр.20 та гр.22 додатково свідчить про те, що відповідні витрати були враховані Постачальником саме у ціні товару.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати України" саме Торгово-Промислові Палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних осіб експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Відповідно до частини 2 статті 11 вказаного Закону методичні та експертні документи, видані Торгово-промисловою палатою в межах її повноважень, с обов'язковими для застосування на всій території України.
Слід відмітити, що діюча на території України редакція Митного кодексу України не містить наведених вище повноважень у представників митного органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, передбаченого статтею 54 МК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем в свою чергу не надано належного обгрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару
З цих підстав, спірні рішення про коригування митної вартості товарів з картками відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, підлягають скасуванню.
Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними в Постанові Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року».
Відповідно до норм ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, прийняті Київською міською митницею ДФС є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 093,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням №237 від 06.09.2019, оригінал якого міститься в матеріалах справи.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 11 093,25 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко