Справа № 640/12015/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2019 року № 640/12015/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКомпанії «Маджгаард Лімітед»
ДоПриватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича ОСОБА_1
провизнання протиправними та скасування постанов,
В С Т А Н О В И В:

Компанія «Маджгаард Лімітед» (далі-позивач/) звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження № 59199666 від 23.05.2019 р. та визнання протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника основної суми винагороди у виконавчому провадженні № 59199666 від 23.05.2019 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, яка буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваних постанов, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження та як наслідок визначення розміру основної суми винагороди приватного виконавця.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, однак подав копії матеріалів виконавчого провадження.

У судовому засіданні 15.10.2019 р. позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити; заявив клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. 23.05.2019 р. відкрито виконавче провадження ВП№ 59199666 з примусового виконання виконавчого напису, виданого 15.05.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. про стягнення з Маджгаард Лімітед на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 13 341 600,00 грн., що є еквівалентом 510 000,00 доларів США.

Одночасно вказаною постановою вказано про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 334 160,00 грн.

При цьому, постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 23.05.2019 р. ВП№ 59199666 вирішено стягнути з боржника основну винагороду у сумі 1 334 160,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-19) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приписами частини третьої статті 24 Закону визначено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Згідно з пунктом 1 статті частини першої 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої та абзацу 2 частини сьомої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

За змістом частин другої та третьої статті 36 Закону розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2019 р. ОСОБА_1 подано до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконання виконавчого напису, виданого 15.05.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М.

У вказаній заяві стягувачем повідомлено, що боржник має майно у м. Києві, майнові права на квартируАДРЕСА_1 загальною площею 250,00 кв.м., на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 250,00 кв.м. на 43 поверсі і два машиномісця по АДРЕСА_3 .

З наданих позивачем копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що останній, отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо зазначено стягувачем об`єкта нерухомого майна, встановив відсутність права власності за Компанією «Маджгаард Лімітед» на заявлене майно.

Однак, не зважаючи на встановлені факти, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. 23.05.2019 р. відкрито виконавче провадження ВП№ 59199666 з примусового про стягнення з Маджгаард Лімітед на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 13 341 600,00 грн., що є еквівалентом 510 000,00 доларів США та визначено розмір основної винагороди приватного виконавця у сумі 1 334 160,00 грн., що підлягаю стягненню з боржника.

На підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, 15.07.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про передчасність та протиправність спірної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№ 59199666 від 23.05.2019 р., оскільки місцезнаходження позивача є Республіка Кіпр, а майно боржника станом на момент розгляду заяви ОСОБА_1 на території України - відсутнє, у зв`язку із чим у відповідача не було правових підстав для винесення такої постанови.

В частині позовних вимог про визнання протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника основної суми винагороди у виконавчому провадженні № 59199666 від 23.05.2019 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, роз`яснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до п.19 Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір також стягується від суми фактичної стягнутої державним виконавцем суми.

Тобто, регулювання стягнення виконавчого збору та основаної винагороди приватного виконавця є однаковим (ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки, відповідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є вимога про зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, то враховуючи вимоги ч.3 ст.45 Закону, приватний виконавець повинен був зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження суму основаної винагороди, яка може бути стягнуто з боржника.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження не є виконавчим документом про стягнення суми основної винагороди приватного виконавця.

Відтак, питання про визначення суми основаної винагороди повинно бути вирішено приватним виконавцем в майбутньому, під час розподілу стягнутих з боржника грошових коштів відповідно до ст.45 Закону, окремою постановою, з урахуванням фактично стягнутого.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм можна зробити висновок, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону №1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 вересня 2018 року у справі №804/8289/16.

Враховуючи, що фактичне виконання виконавчого документа не відбулось, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2019 р. ВП№ 59199666 є протиправною, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визначення позивачу суми основаної винагороди приватного виконавця, та як наслідок визнання протиправною та скасування спірної постанови.

В силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх дій та правомірності рішень.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Компанії «Маджгаард Лімітед» (6031, Ларнака, Кіпр, Георіу Геннадіу, 1, поверх 1) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича про відкриття виконавчого провадження № 59199666 від 23.05.2019 р.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича про тягнення з боржника основної суми винагороди у виконавчому провадженні № 59199666 від 23.05.2019 р.

Присудити на користь Компанії «Маджгаард Лімітед» (6031, Ларнака, Кіпр, Георіу Геннадіу, 1, поверх 1)судові витрати в сумі 3 842,00 грн. за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича (04201, м. Київ, вул. Полярна, 15, оф. 15).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко