Справа № 200/8628/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. Справа№200/8628/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Волгіна Н. П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати їй пенсії з 1 вересня 2018 року; зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату їй пенсії з вересня 2018 року в повному обсязі по дату винесення рішення суду на загальних підставах без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є пенсіонером, має місце постійної реєстрації у м. Маріуполь Донецької області, до 2015 року перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька. У зв`язку із проведенням антитерористичної операції була змушена переміститись до м. Маріуполя, де з 1 травня 2015 року стала на облік як внутрішньо переміщена особа та з цього ж часу (з 1 травня 2015 року) перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

21 жовтня 2016 року позивач здійснила перереєстрацію місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З березня 2019 року позивачу не виплачується пенсія з тієї підстави, що ОСОБА_1 змінила адресу реєстрації як внутрішньо переміщена особа та не отримала довідку внутрішньо переміщеної особи за новою адресою, що, на переконання ОСОБА_1 , є порушенням гарантованого їй Конституцією України права громадянина на соціальний захист, яке включає, зокрема, і право на матеріальне забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Позивач вважає, що виплату їй пенсії припинено з підстав, що не передбачені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно, виплату пенсії має бути поновлено, при чому - на загальних підставах без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб, так як позивач має місце постійного проживання та реєстрації в м. Маріуполь, тобто, на території України, яке не є ані окупованою, ані територією проведення антитерористичної операції (а.с. 4-10).

У наданому суду відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Приписами Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам умовами призначення (продовження) виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі визначено знаходження такої особи за місцем реєстрації; факт реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи підтверджується відповідною довідкою про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи. З метою визначення механізму призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам соціальних виплат постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 року № 365 було затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

З 1 вересня 2018 року ОСОБА_1 не була внесена у відомості на виплату пенсій до з`ясування фактичного місця проживання.

Також відповідачем у відзиві зазначено, що у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 335 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, відповідно до якої суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органах, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тобто пенсія за вказаний період обліковується в органах Пенсійного фонду України та буде виплачена на умовах окремого порядку після його прийняття Кабінетом Міністрів України (а.с. 19-20).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою відстрочено позивачу сплату судового збору до вирішення справи по суті (а.с. 1-2).

Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року судом вирішено проводити подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 4 вересня 2019 року. Цією ж ухвалою зобов`язано Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради надати суду докази на підтвердження (або спростування) статусу ОСОБА_1 як внутрішньої переміщеної особи (а.с. 28-29).

Ухвалою суду від 4 вересня 2019 року підготовче засідання у справі відкладено до 18 вересня 2019 року, зобов`язано Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради виконати вимоги ухвали суду від 14 серпня 2019 року (а.с. 32).

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року підготовче засідання відкладено за клопотанням Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на 3 жовтня 2019 року, зобов`язано Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради виконати вимоги ухвали суду від 14 серпня 2019 року (а.с. 39).

3 жовтня 2019 року у зв`язку із перебуванням судді Волгіної Н.П. у відрядженні підготовче засідання відкладено на 15 жовтня 2019 року (а.с. 60).

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14 листопада 2019 року (а.с. 65).

14 листопада 2019 року до судового засідання позивач та представник відповідача не з`явились, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлялись судом належним чином. Заяв та клопотань на адресу суду не надіслали, про причини не явки суд не повідомили.

Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце постійної реєстрації: АДРЕСА_2 , є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком (а. с. 11-13). До 2015 року перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька.

Відповідач, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місце знаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелинського, 27-А, є органом державної влади (16-18).

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком (а.с. 21(зв. бік), 22).

27 січня 2015 року позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстрована за фактичною адресою проживання у АДРЕСА_3 , про що отримала довідку № НОМЕР_2 (а.с. 49, 58).

У зв`язку зі зміною місця фактичного проживання позивач отримала нову довідку № від 15 вересня 2015 року, відомості щодо якої були внесені до Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; відомості щодо довідки від 27 січня 2015 року з інформаційної бази вилучена (а.с. 44, 54).

9 листопада 2016 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради із заявою щодо зняття її з обліку внутрішньо переміщених осіб у зв`язку із тим, що вона зареєструвалась (змінила місце постійної реєстрації) у м. Маріуполі (а.с. 45-47, 55-56).

На підставі поданої позивачем заяви довідку № від 15 вересня 2019 року про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу було анульовано в базі даних переміщених осіб (ASOPD) (а.с. 43-46, 53-56).

9 листопада 2016 року Управлінням соціального захисту населення Центрального району м. Маріуполя було повідомлено про зазначені вище обставини Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя (а.с. 24).

З 1 вересня 2018 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, вона не була внесена у відомості на виплату пенсій до з`ясування її фактичного місця проживання на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365. Також зауважено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 їй необхідно звернутись до відповідача із відповідною заявою про поновлення виплати пенсії та надати діючу довідку внутрішньо переміщеної особи (а.с. 19-20).

Докази прийняття відповідачем належним чином оформленого рішення про припинення/зупинення з 1 вересня 2018 року виплати позивачу пенсії суду не надані.

Факт невиплати пенсії з 1 вересня 2018 року підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої позивачем пенсії, з якої вбачається, що з 1 вересня 2018 року позивачу пенсія не нараховувалась та не виплачувалась (зв.бік а.с. 21).

Будучи не згодною із припиненням з 1 вересня 2018 року виплати їй пенсії позивач звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по суті спору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови та порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується [...] за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

20 жовтня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII, набрав чинності 22 листопада 2014 року), згідно зі ст. 1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо [...] захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб [...].

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Як встановлено судом позивач перебувала на обліку відповідача як внутрішньо переміщена особа, статус якої підтверджувався відповідною довідкою від 15 вересня 2015 року, яка була внесена до Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 44, 54).

21 жовтня 2016 року позивач змінила місце реєстрації свого проживання з м. Донецька, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території України на м. Маріуполь, про що було зроблено відповідну відмітку у її паспорті (а.с. 13) та вирішила відмовитись від статусу особи, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції (внутрішньо переміщеної особи), право на отримання якого їй було надано Законом № 1706-VII, у зв`язку із чим на виконання приписів п. 1 ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону 9 листопада 2016 року звернулась до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради із заявою щодо зняття її з обліку внутрішньо переміщених осіб у зв`язку зі зміною місця постійної реєстрації, за наслідком розгляду якою довідка № від 15 вересня 2019 року про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу була анульовано в базі даних переміщених осіб (ASOPD) (а.с. 43-47, 53-56).

З 1 вересня 2018 року позивачу у зв`язку із не наданням нової довідки про її реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи було припинено нарахування та виплату пенсії «до з`ясування фактичного місця проживання».

Розглядаючи питання щодо правомірності/не правомірності припинення нарахування позивачу пенсії за вказаними вище підставами, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи (враховуючи, що позивач була взята на облік до відповідача саме як внутрішньо переміщена особа) саме реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Суд зазначає, що нормами цього закону не врегульоване питання щодо умов та порядку здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням громадянам, які мають статус внутрішньо переміщених осіб.

Згідно ст. 5 Закону № 1058-IV, який регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що н е с у п е р е ч и т ь цьому Закону. В и к л ю ч н о цим Законом визначаються, зокрема, умови та порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується [...] за з а з н а ч е н и м у з а я в і місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави припинення виплати пенсії наведені у ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає, а п. 5 ч. 1 зазначеної статті передбачає наявність зазначення таких підстав у нормативно-правовому акті вищої юридичної сили в Законі.

Відповідач не зазначив норму Закону України, яка передбачає таку підставу для припинення виплати пенсії як «не надання довідки про підтвердження фактичного місця проживання».

Також суд зауважує, що доказів про прийняття належним чином оформленого рішення про припинення виплати позивачеві пенсії відповідачем суду не надано.

Таким чином, має місце протиправна бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу пенсії з 1 вересня 2018 року без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо визначених підстав.

Відповідно, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду щодо не виплати їй пенсії у період з 1 вересня 2018 року по теперішній час підлягають задоволенню.

Відповідно, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 вересня 2018 року.

Разом із цим, беручи до уваги встановлені судом обставини, відповідно до яких пенсія позивачу не лише не сплачувалась, а й не нараховувалась, користуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача поновити й нарахування пенсії позивачу з 1 вересня 2018 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснювати виплату позивачу на загальних підставах (без застосування до ОСОБА_1 статусу внутрішньо переміщеної особи), суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом згідно ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Суд погоджується, що позивач дійсно має перераховані у ст. 1 Закону № 1706-VII ознаки, які визначають особу як внутрішньо переміщену особу.

Разом із цим отримання цього статусу не є обов`язком людини це є її правом.

Обов`язковою умовою за для можливості скористатись таким правом та наданими Законом № 1706-VII гарантіями частиною 1 ст. 4 зазначеного Закону передбачено отримання зазначеною особою певного документу, якій є підтвердженням набуття особою статусу внутрішньо переміщеної особи довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд, про що зазначено у постанові цього Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 234/11095/17 (№ К/9901/163/17).

Як встановлено під час розгляду справи позивач на початку листопада 2016 року вирішила відмовитись від статусу внутрішньо переміщеної особи, за для чого подала відповідну заяву, за наслідком розгляду якої довідка про підтвердження її статусу внутрішньо переміщеної особи була скасована та відомості щодо неї виключені з бази даних переміщених осіб (ASOPD).

Таким чином, з 9 листопада 2016 року позивач не може вважатись внутрішньо переміщеною особою.

Про такі обставини відповідач був повідомлений 9 листопада 2016 року Управлінням соціального захисту населення Центрального району м. Маріуполя (а.с. 24).

Суд вважає за необхідне зазначити, що порядок поновлення виплати пенсії згідно п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства.

Пунктом 2.9 цього Порядку передбачено, що подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як встановлено судом, матеріали пенсійної справи позивача містять копію її паспорту, в якому міститься відмітка (штамп) із зазначенням місця її проживання м. Маріуполь Донецької області (а.с. 13).

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про те, що призначена ОСОБА_1 пенсія за віком має нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах (без застосування до неї статусу внутрішньо переміщеної особи).

Відповідно, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і в цій частині.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що ухвалою суду від 15 липня 2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, беручи до уваги, що позивачем заявлені позовні вимоги немайнового характеру (визнання протиправною бездіяльності відповідача), а позовні вимоги зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії є похідними від вимог про визнання протиправною бездіяльності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору на користь Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелинського, 27-А) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не нарахування та не виплати з 1 вересня 2018 року пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27А) поновити з 1 вересня 2018 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, здійснюючи таке нарахування та виплату на загальних підставах (без застосування до позивача статусу внутрішньо переміщеною особи).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27А) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок UA6026001, , код банку 899998, отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ 22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду прийняте у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 14 листопада 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 18 листопада 2019 року.

Суддя Н.П. Волгіна