Справа № 160/10085/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.10.2019 р. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - відповідач) , з наступними позовними вимогами:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. - протиправними;
- визнати протиправним рішення Покровського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , про яке повідомлено у листі від 06.09.2019 р. за № 1354/03.12-11;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , від 30.08.2019 р. про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 ст. 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. за № 1058-ІV та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , від 30.08.2019 року пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року з 30.08.2019 р.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що в неї наявний стаж роботи 27 років 9 місяців 1 днів працівником закладу охорони здоров`я (палатною медсестрею, сестрою медично палатною, сестрою медичною старшою) і вона має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, відповідач не визнає її право на призначення такої пенсії та протиправно відмовив у її призначенні, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із захистом своїх прав та законних інтересів.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.
18.11.2019 р. засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі та вказує, що для призначення пенсії за вислугу років після 11 жовтня 2017 року обов`язковими умовами є наявність спеціального стажу не менше 26 років 6 місяців та досягнення 55-ти річного віку, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" оскільки на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 47 років, про що й було їй повідомлено в листі від 06.09.2019 р. №1354/03.12-11. Також вказує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів відноситься до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд не може підміняти орган Пенсійного фонду та такі дії суду є неприпустимими..
До відзиву додано копію відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
30.08.2019 р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за вислугу років та відповідним пакетом документів (паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом про освіту, довідка про заробітну плату, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб).
Листом «Про надання роз`яснень» №1354/03.12-11 від 06.09.2019 р. відділ з питань перерахунків пенсій №8 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомив позивачу, що право на призначення пенсії по вислузі років вона набуде після звільнення з роботи в 55 років та звернення з заявою та документами за її призначенням, обґрунтовуючи наступним.
Так, пунктом "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набув чинності з 1 січня 2016 року, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я після досягнення віку 55 років і за наявності стажу роботи за Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 р.
Водночас, збережено право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку особам, які станом на 01.04.2015 року мали 25 років, станом на 01.01.2016 року - 25 років 6 місяців, а станом на 01.10.2017 - 26 років і 6 місяців стажу роботи на відповідних посадах. Згідно документів наданих для призначення пенсії (копії трудової книжки, довідки про заробітну плату від 09.08.2019 №84, копії диплому, копії свідоцтва про народження дітини, даних персоніфікованого обліку), загальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на 30.08.2019 року склав 28 р. 08 міс. 01 дн., в тому числі спеціальний стаж станом на 01.10.2017 року - 27 р.02 міс.19 дн.
Також вказано, що підпунктом 2.4 пункту II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 зі змінами від 07.07.2014 р. №13-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.
Отже, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» лише з підстав відсутності у неї необхідного віку.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Відносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення».
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
За приписами ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі - Закон №1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Судом встановлено, що у період з 13.07.1990 року по 30.04.2018 року включно, ОСОБА_1 працювала у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради палатною медсестрою, сестрою медичною палатною, сестрою медичної старшою, що відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 78 «Охорона здоров`я» є посадами середнього медичного персоналу (фахівців) т робота на них, відповідно до розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіті охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію з вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 909 від 4 листопад 1993 року, дає право на пенсію за вислугою років.
Періоди роботи та навчання занесені до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , записи вчинені у встановлений законодавством спосіб.
Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:
які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчі» актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, у зв`язку з визнання вказаних норм права неконституційними, пункт «е» ч. 1 с 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року підлягає застосуванню в редакції, що діяла до внесення вказаних змін.

Отже, згідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Враховуючи викладене а також те, що у позивача наявний необхідний стаж роботи (27 років 2 місяців 19 днів станом на 01.10.2017 р.), про що вказують розрахунки стажу позивача, які проведені органом пенсійного фонду як працівнику закладу охорони здоров`я, і виходячи з того, що інших підстав відмови у призначенні спірної пенсії не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи висновки суду щодо наявності права у позивача на призначення пенсії на підставі п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відсутності інших перешод у призначенні такої пенсії, ефективний спосіб поновлення порушеного права особи, яка звернулася до суду, в даному випадку, має відбуватися шляхом зобов`язання відповідача призначити означену пенсію за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії від 30.08.2019 р.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

За наведених обставин у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Обраний спосіб захисту, на переконання суду, сприятиме остаточному вирішенню спору між сторонами.

У відповідності до ст. 139 КАС України, в порядку розподілу судових витрат, за наслідками розгляду даної справи документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 255, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. - протиправними;

Визнати протиправним рішення Покровського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , про яке повідомлено у листі від 06.09.2019 р. за № 1354/03.12-11;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р.;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , від 30.08.2019 р. про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 ст. 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. за № 1058-ІV та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , від 30.08.2019 року пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року з 30.08.2019 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 18.11.19

Суддя В.С. Віхрова

Згідно з оригіналом

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун