Справа № 520/10643/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 листопада 2019 р. № 520/10643/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати неправомірними дії щодо невиплати Індустріальним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова з 01.10.2018 року по 28.02.2019 року призначеної пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, виплатити ОСОБА_1 сплатити заборгованість, що виникла з 01.10.2018 року по 28.02.2019 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк"; зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що виникла з 01.10.2018 року по 28.02.2019 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк"; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на одержання виплат за раніше призначеною пенсією, але виплата пенсії у період з 01.10.2018 по 28.02.2019 року не проводилася.

Ухвалою від 16.10.2019 у справі відкрито провадження. У період з 14.11.2019 по 18.11.2019 головуюча по справі перебувала у відпустці, рішення виготовлено у перший робочий день.

Відповідач, через канцелярію суду 08.11.2019 року надав відзив на позов в якому просив відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі. У наданому до суду відзиві відповідач зазначив, що у виплаті пенсії відбулася затримка внаслідок того, що пенсійна справа позивача отримана відповідачем у лютому 2019 року, адже для зняття з обліку в одному та взяття на облік в іншому Пенсійному фонді України потрібен час.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд встановив наступні обставини.

Позивач є громадянином України та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Внаслідок проведенням антитерористичної операції позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхав до м. Ізюм Харківської області.

В подальшому позивач переїхав до м. Харків, де став на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6326- від 27.02.2019 року (а.с.31). Фактичне місце проживання/перебування : АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що 10.10.18 року позивач звернувся із заявою до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про запит його пенсійної справи з Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

11.03.2019 року позивач звернувся до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про виплату належної йому пенсії за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, яку не було виплачено (а.с. 24).

Листом від 09.04.2019 року № 4882/46-0201 позивача повідомлено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України, отже виплата пенсії буде проводитися відповідно до умов та порядку, визначеному постановою КМУ від 25.04.2018 року № 335 "Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (а.с. 32).

Суд зауважує, що даних про прийняття рішення відносно припинення нарахувань за пенсією або скасування рішення про призначення пенсії (чи втрати юридичної дії цього рішення у будь-який інший спосіб) матеріали справи не містять.

По суті позовних вимог суд зазначає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону «Про недержавне пенсійне забезпечення», законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ст.47 Закону № 1058пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;3) у разі смерті пенсіонера;4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим, відповідач не надав суду рішення про припинення виплати пенсії і не вказав, яка з обставин, визначених наведеною вище нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії.

Суд вважає, посилання відповідача на окремий порядок при виплаті пенсій, визначений Кабінетом Міністрів України, необґрунтованим, оскільки при зверненні позивача з заявою від 11.03.2019 року про виплату пенсії за період з жовтня 218 по лютий 2019 року відповідний порядок не прийнято, відповідно право особи на виплату пенсійних виплат не може бути поставлено в залежність від наявності такого порядку, в силу норм прямої дії ст.ст.19, 22, 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що пенсія позивачу нарахована, проте не виплачена в період з липня 2018 року по лютий 2019 року. Отже, для належного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати припинення виплати пенсії позивачу в період з 01.07.2018 р. по 28.02.2019 р. таким, що здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Суд зауважує, що в позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії відповідача, проте дія за своєю суттю є активною поведінкою, тоді як відповідачем вчинена бездіяльність, яка виразилася у не здійсненні виплати нарахованої пенсії.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 05 жовтня 2018 (№127/829/17), від 18 липня 2018 року (№185/515/16-а), від 15 серпня 2018 року (№653/3356/17).

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача частково, а саме в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії та зобов`язання виплатити заборгованість, що утворилася за період з липня 2018 по лютий 2019 включно, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Стосовно вимоги допустити негайне виконання рішення суду, суд зазначає, що пунктом 1 ч. 1 ст.371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії за один місяць. Питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 в період з липня 2018 року по лютий 2019 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) заборгованість з пенсії, що утворилася за період з липня 2018 року по лютий 2019 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення. Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.