Справа № 401/1742/19(2-а/401/48/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 401/1742/19(2-а/401/48/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Мельничик Ю.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Негоди Дар`ї Василівни, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної Казначейської служби України

третя особа Світловодський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовом до начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Негоди Дар`ї Василівни (далі - Відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі - Відповідач-2), Державної Казначейської служби України (далі - Відповідач-3), третя особа: Світловодський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №016238 винесену 17 травня 2019 року начальником сектору №3 СРПП Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Негодою Дар`єю Василівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та скасувати її, а провадження у справі закрити.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати: витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу на суму 4226,20 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року по справі №401/1742/19(2-а/401/48/19) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с. 93-101).

Постанову начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Негоди Дар`ї Василівни від 17 травня 2019 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 016238 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного штрафу в розмірі 425 гривень, - скасовано, провадження у справі закрито.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та з Державної Казначейської Служби України, шляхом списання коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу на суму 4226 гривень 20 копійок - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні судових витрат, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить:

- скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу на суму 4226 грн.;

- та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та з Державної Казначейської Служби України, шляхом списання коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати: витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу на суму 4226,20 грн.;

- в іншій частині рішення залишити без змін;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та з Державної Казначейської Служби України, шляхом списання коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати: витрати, пов`язані з розглядом справи в Третьому апеляційному адміністративному суді, а саме на професійну правничу допомогу на суму 1926,72 грн.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що позивачем були надані належні та допустимі докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із вчиненням процесуальних дій та підготовкою до розгляду справи.

Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

15 листопада 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла за вх. №37965/19 заява Позивача про розгляд справи без його участі, в якій, зокрема зазначено, що інтереси ОСОБА_1 у справі №401/1742/19 буде представляти адвокат Кучук А.О.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

17 травня 2019 року начальником сектору № З СРПП Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старший лейтенантом поліції Негодою Д.В. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 №016238, за те, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки SKODA модель ОСТАVIA номерний знак НОМЕР_1 , здійснив обгін на мосту (дамба) порушивши п.п.14.6 Г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку із чим до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Правомірність прийняття постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 №016238 є предметом судового розгляду у даній справі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, в даному випадку, переглядає рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року в частині відмови в стягненні судових витрат.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часу на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду першої інстанції було надано:

- договір про надання професійної правничої допомоги №012 від 24.05.2019 року (а.с. 15-17);

-розрахунок суми гонорару про надання професійної правничої допомоги №011 від 24.05.2019 року (а.с. 18);

- квитанцію №012/19 від 24.05.2019 року (а.с. 19);

- акт виконаних робіт від 25.05.2019 року (а.с. 20).

Відповідно до розрахунку гонорару про надання професійної правничої допомоги №011 від 24.05.2019 року, який є додатком до договору №012 від 24.05.2019 року, характер професійної правничої допомоги, яку Позивачу надає адвокат Кучук А.О. є:

- вивчення обставин, що настали 17.05.2019 року у відносинах між ОСОБА_1 та суб`єктом владних повноважень в особі начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Негоди Дар`ї Василівни, аналіз судової практики ВС та національного законодавства України (1 год);

- виготовлення процесуальних документів - позовної заяви (4 год);

- виготовлення процесуальних документів - клопотання про бажання розгляд справи за участю позивача (0,5 год).

Разом з тим, з акту виконаних робіт від 25.05.2019 року не є можливим встановити, кількість фактично витраченого адвокатом часу за послуги виконані в межах даної справи та їх обсяги, оскільки у вказаному акті зазначено лише про те, що:

1 дія договору №012 від 24.05.2019 року про надання правової допомоги припинено з 25.05.2019 року, в зв`язку з його належним виконанням;

2. сторонами, права та обов`язки за договором, виконано в повному обсязі, а саме вивчено обставини, які настали 17.05.2019 року між ОСОБА_1 та суб`єктом владних повноважень, проаналізовано національне законодавство та судову практику Верховного Суду, виготовлено позовну заяву і клопотання, претензій однин до одного Сторони не мають.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що відповідно до квитанції №012/19 адвокатом Кучук А.О. від Бойко С.Л. прийнято суму гонорару 4226,20 грн. саме 24.05.2019 року, у той час як акт про виконані роботи складено 25.05.2019 року, що, у свою чергу ставить під сумнів те, що вказаною квитанцією Позивач оплатив саме ті виконані роботи, які зазначені в акті виконаних робіт від 25.05.2019 року.

Крім того, у вказаній квитанції №012/19 у графі «вид послуг» зазначено «за договором про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2019 року», що унеможливлює ідентифікувати послуги адвоката надані ОСОБА_1 саме у справі №401/1742/19(2-а/401/48/19), оскільки договір про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2019 року складено Сторонами про надання професійної правничої допомоги не лише в межах даної справи, а і в багатьох інших сферах діяльності Позивача, про що вказано у п. 1.3 та п. 1.4 Договору (а.с. 15).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність кількісних та якісних показників виконаних робіт в наданому Позивачем акті виконаних робіт, так як і відсутність належних доказів оплати послуг адвоката в межах даної справи, у своїй сукупності свідчать про відсутність належного документального підтвердження та доведення витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у справі №401/1742/19(2-а/401/48/19), що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Щодо вимог заявника апеляційної скарги про стягнення судових витрат, понесених під час розгляду справи №401/1742/19(2-а/401/48/19) в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 139 цього Кодексу якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на ту обставину, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без змін, тому судові витрати, понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не підлягають стягненню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року по справі №401/1742/19(2-а/401/48/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова