Справа № 160/4944/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2019 року Справа № 160/4944/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA206010/2018/417279 від 22.02.2019р.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що приймаючи спірне рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної позивачем за ціною контракту митної вартості товару, а також необґрунтовано застосував резервний метод йому визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.
18.07.2019 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Дніпропетровської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву, у якому митний орган заперечив щодо задоволення позовних вимог. В мотивування означення відповідач зазначив, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність складових митної вартості товару.
04.09.2019 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначив про те, АС АУР АСМО «Інспектор» було визначено на початковому етапі митного оформлення, що заявлена позивачем митна вартість «нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел», при цьому визначена вартість - 11 931 євро. При цьому, жодних пояснень щодо того, з якого «зовнішнього джерела» отримана така інформація про вартість, відповідачем не надається. Фактично, дії відповідача були зведені до того, щоб відшукати митне оформлення за митною вартістю, яка б приблизно дорівнювала 11 931 євро, та взяти його за основу. Наданий разом із відзивом витяг з модулю «Рівень цін по ЦБД» АСМО «Інспектор» є доказом того, що у відповідача в розпорядженні були відомості про митне оформлення подібних автомобілів з ідентичними технічними характеристиками та країною відправлення яких була Німеччина, з урахуванням чого відповідач мав обрати при коригування 2-й або 3-й метод визначення митної вартості. Відповідачем не надано обгрунтування того, чому ним було використано якості основи коригування саме вартість в 12 000 євро, а не будь-яка інша вищевказаних. Що стосується витрат на перевезення, то як вказано у відзиві та оскаржуваному рішенні, документально сума транспортних витрат у 100 євро підтверджена, при цьому не вказано, яким саме чином повинна бути підтверджена вказана сума за умови переміщення автомобіля своїм ходом (двосимвольний код 94, відповідно до Класифікатору видів транспорту, затвердженого наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» від 20.09.12 № 1011), тобто, яким документом та за якою формою. Посилання митного органу на ст. 368 МКУ є необгрунтованим, так як глава 53 розділу XII Митного кодексу України регулює питання оподаткування товарів безпосередньо в пункті пропуску через митний кордон України та не містить в собі жодного згадування терміну «митна вартість». Так, вказана глава не регулює питання заявления мною митної вартості, так як ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України встановлено, що заявления митної вартості здійснюється в порядку, встановленому главою 8 розділу III та розділом VII Митного кодексу України. Що стосується твердження про різницю між сумою забезпечення продавця
(1 357, 14 євро) та повернутою мені продавцем сумою (1 289, 64 євро), то різниця у
67,5 євро є комісією банку в розмірі 5%. Даний розмір комісії при міжнародному банківському переказі відповідає всесвітньо прийнятним комісійним банків за валютні операції. Стосовно митної декларації країни відправлення, то відомості до неї вносились продавцем товару (гр. 14 митної декларації), вказана декларація слугувала підставою для експорта автомобіля з теиторії ЄС, в ній є посилання на поданий мною інвойс.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2019 року справа №160/4944/19 передана судді Барановському Р.А.
Оскільки, поданий ОСОБА_1 адміністративний позов не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 03.06.2019р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.
На виконання ухвали суду від 03.06.2019р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.
Відповідно до довідок Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 року № 261 та від 17.09.2019 року № 266, суддя ОСОБА_2 в період з 02.08.2019 року по 16.08.2019 року перебував у щорічній відпустці, 19.08.2019 року - у відпустці без збереження заробітної плати, 22.08.2019 року - у відпустці без збереження заробітної плати, 02.09.2019 року - у відпустці без збереження заробітної плати, з 03.09.2019 року на лікарняному.
Розпорядженням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року № 1107 д "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" призначено повторний автоматизований розподіл заяви у зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату суду, та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 25.09.2019 року № 195.
За відомостями з витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.09.2019 року зазначена вище справа розподілена та 26.09.2019 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 прийнято до свого провадження справу №160/4944/19 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 19.02.2019 року ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС подана митна декларація № UA110150/2019/210398 для оформлення в режимі імпорту для здійснення митного оформлення в режимі імпорту транспортного засобу - «Автомобіль легковий для перевезення людей, ще використовувався: марка: SKODA, модель: ОСТАVIA, номер кузова/VIN - НОМЕР_2 ; тип двигуна - дизель, робочий об`ємом циліндрів - 1598 см3, потужність - 77 кВт; екологічна норма не нижче EURO - 2; показник одометра (згідно акту митного огляду )- 175646 км; дата виготовлення - 10.02.2015; дата першої реєстрації - 24.02.2015; колір - чорний; реєстраційний номер - НОМЕР_7. Торговельна марка: SKODA. Країна походження - Чехія» (далі - Товар). Ввезено на митну територію України через пункт пропуску «Лужанка-Берегшурань» митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС на підставі попередньої митної декларації від 15.02.2019 №UA110150/2019/209373.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 8600,00 євро, що за курсом на день подання МД відповідає 264 847, 35 грн. Отримувача даного транспортного засобу заявлено позивача.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з МД надано наступні документи:
- рахунок фактура (інвойс) від 14.02.2019 №3.024.250;
- акт про проведення огляду транспортного засобу від 16.02.2019 №UA305260/2019/000960, складений Закарпатською митницею ДФС;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2019 №НОМЕР_8;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2019 № НОМЕР_3 ;
- договір про надання послуг митного брокера від 15.02.2019 № 342/1;
- паспорт громадянина України від 13.04.1999 № НОМЕР_4 ;
- інформація від 19.02.2019 з мережі інтернет, щодо VIN-коду;
- закордонний паспорт від 07.08.2017 № НОМЕР_9.
Однак, 22.02.19 Дніпропетровською митницею ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/200052/2, за яким митна вартість товару скоригована в сторону збільшення з 8 600 євро до 12 000 євро та у якому вказано про застосування другорядного методу визначення митної вартості - резервного.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
За приписами частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
У відповідності до частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів торгівлі за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортері щодо визначення митної вартості з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Відповідно до статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Під «дійсною вартістю», відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості. Зазначене можливо здійснити лише шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією - рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів.
Відповідно до статті 9 Конституції України та ч. 1 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За приписами ч. 2 ст. 7 МКУ та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» якщо міжнародним договором України, який набрав чинності установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, відповідно до положень частини п`ятої ст. 54 МКУ, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню (частині друга ст. 52 МКУ). З урахуванням положень ст. 52 МКУ, відомості про складові митної вартості повинні бути документально підтверджені.
Згідно з ч. 5 ст. 54 МКУ, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право застосовувати різні форми контролю передбачені МКУ.
Однією з форм контролю, відповідно до ч. 1 ст. 336 МКУ, є перевірка документів та відомостей, які надаються під час переміщення товарів через митний кордон України.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст.58 МКУ.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Як вже зазначалось вище, 19.02.2019 року ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС подана митна декларація № UA110150/2019/210398 для оформлення в режимі імпорту для здійснення митного оформлення в режимі імпорту транспортного засобу - «Автомобіль легковий для перевезення людей, ще використовувався: марка: SKODA, модель: ОСТАVIA, номер кузова/VIN - НОМЕР_2 ; тип двигуна - дизель, робочий об`ємом циліндрів - 1598 см3, потужність - 77 кВт; екологічна норма не нижче EURO - 2; показник одометра (згідно акту митного огляду )- 175646 км; дата виготовлення - 10.02.2015; дата першої реєстрації - 24.02.2015; колір - чорний; реєстраційний номер - НОМЕР_7. Торговельна марка: SKODA. Країна походження - Чехія» (далі - Товар). Ввезено на митну територію України через пункт пропуску «Лужанка-Берегшурань» митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС на підставі попередньої митної декларації від 15.02.2019 №UA110150/2019/209373.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 8600,00 євро, що за курсом на день подання МД відповідає 264 847, 35 грн. Отримувача даного транспортного засобу заявлено позивача.
що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);
реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;
що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу. Працівники дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготерміновому відрядженні або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну, замість довідки МЗС України подають довідку відповідної закордонної дипломатичної установи України про повернення з довгострокового відрядження або після проходження дипломатичної служби;
паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.
Митний огляд ТЗ у пункті пропуску через державний кордон України здійснюється з обов`язковим складанням Акта про проведення митного огляду товарів і додаткової аркуша. Такий Акт митного огляду підписується посадовою особою митного органу, п здійснила митний огляд, і власником ТЗ (уповноваженою особою), засвідчується відбитком особистої номерної печатки цієї посадової особи та залишається в справ; митного органу разом з документами, на підставі яких був проведений митний контроль.
За результатами огляду посадовою особою митного органу зазначено: «наявні сліди експлуатації транспортного засобу: подряпини, сколи. Забруднений салон, корозія по периметру автомобіля».
З даним актом ознайомлено позивача, про що свідчить його власноручний підпис. Згідно з частиною 2 розділу III наказу №1118 декларування ТЗ проводиться власником (уповноваженою особою) митному органу, у зоні діяльності якого постійно або тимчасово проживає власник ТЗ (або має намір проживати власник ТЗ, який є громадянином-нерезидентом), шляхом подання митної декларації.
На кожний транспортний засіб оформлюється окрема митна декларація .
Частиною 2 ст.53 МКУ визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товару.
Слід зазначити, що позивач у позові називає рахунок-фактуру від 14.02.2019 №3.024.250 документом, що виконує функції документів, вказаних в п.п.2, 3 ч.2 ст.53 МКУ, тобто зовнішньоекономічним договором та рахунком-фактурою, однак, згідно з класифікатором документів, декларантом заявлено цей документ під кодом «0380», що означає рахунок-фактура (інвойс).
Отже, зовнішньоекономічний договір та платіжні документи (банківських або будь-яких інших), що підтверджують оплату транспортного засобу та витрат до митного кордону України, передбачені ч. 10 ст.58 МКУ, до митного оформлення не надано, а рахунок-фактуру від 14.02.2019 №3.024.250, було подано без перекладу, тому він не може вважатися документом, що заміщує зовнішньоекономічний договір, оскільки не містить ні умов оплати, ні умов поставки, ні порядок переходу права власності на Товар.
Інші документи, перераховані позивачем у позові як подані за ЕМД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398, фактично не подано. Зокрема, не надавались і не зазначались у графі 44 копія листа «MTS AUTOMOBILE GmbH» від 26.02.2019, зазначене підтверджується тим, що лист датований пізніше, ніж подана митна декларація та прийнято оскаржуване рішення.
Відповідно до статті 320 МКУ форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.
Обов`язковість застосування АСАУР передбачено також положеннями стандартних правил 6.3,6.4,6.9 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 18.05.1973, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про приєднання України до протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», ст.361 МКУ.
Органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю , що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.(ч.2 ст.361 МКУ).
П.4.5.4 розділу IV наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» визначено, що при здійсненні митного оформлення митної декларації виконується, зокрема, така митна формальність, як контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою автоматизованої системи аналізу ризиками (дал і-АС АУР).
Як видно із матеріалів справи, у спірному митному оформленні було проведено контроль із застосуванням АСАУР відповідно до ст. 337 МКУ.
Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю». Цей порядок розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) під час митного контролю та митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій.
Модуль АСАУР імплементовано до програмно-інформаційного комплексу «Інспектор 2006», який введено в експлуатацію наказом Держмитслужби України від 25.01.2007 №48 з метою вдосконалення механізму митного оформлення товарів. Саме за допомогою ПІК «Інспектор 2006» під час перевірки електронної копії ЕМД здійснюється оцінка ризиків відповідно АСАУР.
Відповідно до розділу IV Порядку 684 за результатами оцінки ризику у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, у тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками (далі-СУР), що здійснюється відповідно до статті 337 МКУ, митниці (митні пости) ДФС обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому, формується перелік митних формальностей.
Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР містить відомості про:
1) назву митної формальності;
2) підрозділ / посадову особу - ініціатора включення митної формальності до переліку, прізвище, ініціали посадової особи, яка безпосередньо доповнила перелік;
3) підстави включення митної формальності до переліку;
4) вид митної формальності (обов`язкова, обов`язкова за умови, у разі потреби);
5) повідомлення до митної формальності.
Посадові особи митниці (митного поста) ДФС, які здійснюють митний контроль та митне оформлення у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, в обов`язковому порядку переглядають сформований за допомогою інформаційних технологій Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР (п.4 розділу IV Порядку 684) з метою визначення митних формальностей, виконання яких належить до їх компетенції.
На підставі частини 4 ст. 337 МКУ автоматизованою системою аналізу управління ризиками (АСАУР) за декларацією від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398 (відмовлена) згенеровано форми митного контролю:
101-5«Витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів»;
103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби»;
105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;
106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»;
111-5 «Перевірка правильності справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати»;
210-1 «Проведення митного огляду транспортного засобу»;
911-1 «Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки».
В свою ж чергу, відповідно до ст. 33 МКУ, митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.
На підставі спрацювання форм контролю №105-2,№106-2 посадовою особою митного поста «Слобожанський» сформовано запит до спеціалізованого підрозділу митниці від 22.02.2019 №210398/мв/Ю.
Посадовою особою відділу контролю митної вартості товару Дніпропетровської митниці ДФС за результатом перевірки ЕМД та документів, митного оформлення встановлено наступне.
Відповідно до відомостей графи 45 МД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398 декларантом Позивача заявлено митну вартість товару у перерахунку за курсом НБУ 264 847,35 грн., тобто 8600,00 евро. Поряд із зазначеним, рахунок-фактура від 14.02.2019 №3.024.250 містить інформацію про іншу вартість на рівні 8500,00 євро.
Отже, декларантом додано одну зі складових митної вартості на рівні 100 євро, проте, яка саме складова митної вартості складає 100 євро документально не підтверджено.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5 та ч. 6 ст.52 МКУ, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості.
Згідно з п.1 ч.5 ст.52 МКУ декларація митної вартості подається у разі якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині 10 ст.58 МКУ, і якщо вони не включалися до ціни.
В графі зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа З ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).
Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Суд звертає увагу, що позивачем навіть в позові не зазначено, що які складові митної вартості у розмірі 100 євро додано до вартості Товару, що вказує на невідповідність заявлених числових значень задекларованої митної вартості даним, що знаходяться в документах.
Зазначене підтверджується також тим, що у митній декларації у графі 44 відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» за кодом документу «3007»- зазначається документ, що підтверджує вартість перевезення, однак в гр. 44 МД від 19.02.2019 року №UА110150/2019/210398 документи під кодом «3007» не надавались.
Крім цього, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (п. 1 ст. 53 МКУ).
Відповідно до п. 2 ст. 5.3 МКУ, документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Питання визначення вартості товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, врегульовано положеннями ст. 368 МКУ.
Так, згідно зі ст. 368 МКУ визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Однак, декларантом позивача до митного оформлення не надано жодного документу, що містить підтвердження оплати як 8500 євро так і 100 євро, як складової митної вартості.
Слід зазначити, що вищезазначений рахунок містить помітку Kaution, що за даними Google-перекладача означає «депозит» 1357,14 EUR., який за умовами договору може бути повернений за відповідних підстав, проте документи, щодо здійснення передплати до митного оформлення не надавались, про що також зазначено в гр. 33 оскаржуваного рішення.
Частиною 7 наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року N 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» передбачено, що у випадках необхідності вирішення питань в т.ч. щодо визначення митної вартості ТЗ посадова особа митного органу може вимагати серед іншого і експертний висновок. Висновки експертних організацій до митного оформлення не надавались.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, у т.ч: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; застосовувати передбачені цим МКУ форми митного контролю.
За приписами частини 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.
Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
11. При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:
1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;
2) витрати на транспортування після ввезення;
3) податки, які справляються в Україні.
12. Той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
13. За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
14. У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
15. Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
16. Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
17. Особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один із критеріїв, визначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
18. При продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами:
1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;
2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу;
3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.
19. У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у органу доходів і зборів або подана декларантом чи уповноваженою ним особою інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині десятій цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.
20. Порівняння з вартістю операцій, зазначених у пунктах 1-3 частини вісімнадцятої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.
21. Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
23. У випадках, передбачених частиною двадцять другою цієї статті, контроль правильності визначення митної вартості здійснюється виключно після завершення митного оформлення та пропуску товарів через митний кордон України.
Таким чином, відсутня можливість перевірити числове значення вартості транспортного засобу, через не надання декларантом обов`язкових документів, подання яких передбачено ч. 2 ст.5 3 МКУ.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей і ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
Враховуючи те, що декларантом не було надано всіх обов`язкових документів у підтвердження заявленої митної вартості Товару, у Дніпропетровської митниці ДФС при здійсненні митного контролю були достатні правові підстави для запиту відповідних документів, що підтверджують оплату всіх складових заявленої митної вартості
Відповідно ч.4 ст.57 МКУ застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому, ч. 5 ст. 55 МКУ декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що на вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Отже, між декларантом позивача та митним органом проводилась процедура консультацій, тобто обмін наявною інформацією, в усному та електронному порядку про що свідчать електронні повідомлення та дані гр. 33 оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.
Так, відповідачем, з урахуванням положень ст. 53 МКУ, декларанту надіслано електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням вищезазначених підстав для запиту додаткових документів, а саме:
- висновки експертних організацій щодо характеристики транспортного засобу.
- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- якщо здійснювалось страхування,
- страхові документи, що містять відомості про вартість страхування;
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку транспортного засобу ціна якого визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця;
- рахунки про сплату комісійних посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору.
Крім зазначеного, відповідно до п.6. ст.53 МКУ, декларанта позивача попереджено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Однак, декларантом (листами від 22.02.2019 №22/02-, №22/05) надано повідомлення про неможливість надання додаткових документів у 10-ти денний термін та прохання завершити митне оформлення, що вважається відмовою в надання додаткових документів.
Відповідно до ч. 9 ст. 58 МКУ розрахунки згідно з цією статтею (метод визначені митної вартості за ціною договору) робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Частиною 21 ст. 58 МКУ також зазначено, що використані декларантом відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Відповідно до п.2 ч. 6 ст.54 МКУ орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій ст. 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, всі обставини справи вказують на наявність встановлених обґрунтованих підстав неможливості застосування основного методу визначення митної вартості тобто за ціною договору щодо імпортованих товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 58 МКУ у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МКУ.
Частиною 3 ст.54 МКУ передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Так, у зв`язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів відповідачем було послідовно перейдено до наступного методу визначення митної вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 МКУ при застосуванні методу 2а) за ціною договору щодо ідентичних товарів визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:
1) фізичні характеристики;
2) якість та репутація на ринку;
3) країна виробництва;
Відповідно до ч.2 ст. 60 МКУ під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Як свідчать матеріали справи, рівень заявленої декларантом митної вартості товару - 8600 євро/шт.
У відповідності до п. 3 ст. 337 МКУ проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів.
В інформаційних ресурсах митних органів відсутня інформація щодо митних оформлень ідентичних/подібних товарів відповідно до вимог ст.59-60 МКУ, в т. ч. з урахуванням марки, моделі, календарного/модельного року виготовлення та технічного стану, пошкоджень, пробігу транспортного засобу. У зв`язку із неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості товарів, посадовою особою послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості.
Методи на основі віднімання та додавання вартості, передбачені ст. 62 МКУ та ст. 63 МКУ неможливо було застосувати у зв`язку із відсутністю об`єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Відсутність необхідної інформації та документів підтверджується матеріалами справи, виходячи із вимог ст. 62 МКУ і ст. 63 МКУ.
Згідно із ч. 1 ст.64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ).
За приписами ст. 33 МКУ митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.
Відповідно до ст. 52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: - на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої ст. 55 МКУ (п.3.2 МКУ).
Декларант позивача скористався наданим правом і Товар був випущений у вільний обіг за МД від 22.02.2019 № UA110150/2019/211772 під гарантійні зобов`язання.
В порядку ст. 55 МКУ позивач звертався до відповідача із заявами від 28.02.2019 (вх. №100/ІН-1-15 від 28.02.2019) та заявою від 12.03.2019 (вх. №106/Ш-1-15), якими надано додаткові документи. За результатами розгляду вказаних заяв відповідач надав обґрунтований аналіз доданих документів та листами від 06.03.2019 №83/ІН/04-50-19-01 та від 18.03.2019 №98/ІН/04-50-19-01 повідомив про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 22.02.2019 UA110000/2019/200052/2, виходячи з наступного.
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11. при умовах поставки, умови поставки EXW передбачають, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, тоді, коли він передав товар у розпорядження покупця на власному підприємстві або в іншому зазначеному місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне оформлення товару для експорту. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, митні збори та платежі у країні експорту, витрати із завантаження, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України.
У графі 22 наданої копії зазначено «Вартість товару згідно рахунку» у розмірі 7 142,86 евро. Статистична вартість (графа 46)-7350,00 євро.
Таким чином, декларантом/позивачем не надано під час подання МД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398 для митного оформлення документи на підтвердження числових значень всіх складових митної вартості, з метою зменшення бази оподаткування товару.
Слід також зазначити, як було установлено судом під час розгляду справи, копія експертного висновку від 11.04.2019 №т594/19 не надавалась відповідачу ні під час здійснення митного контролю та митного оформлення Товару, ні під час дії гарантійних зобов`язань, тому не може вважатися належним доказом заявленої декларантом позивача митної вартості товару.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 22.02.2019 UA110000/2019/200052/2 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованим.
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник