Справа № 640/18713/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 листопада 2019 року м. Київ № 640/18713/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

установив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги від 17 травня 2019 року №Ф-69774-17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду:

- уточненої позовної заяви (з примірниками для інших учасників справи) із зазначенням у ній власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- належним чином засвідчених копій документів, доданих до позовної заяви, з перекладом документів, викладених іноземного мовою, на українську мову;

- письмових пояснень, підтверджених відповідними доказами, щодо дати отримання рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарг від 10 липня 2019 року №31849/6/99-99-11-05-02-25, за необхідності - заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для його поновлення.

На виконання вимог ухвали суду позивачем на адресу суду засобами поштового зв`язку направлено заяву про усунення недоліків, до якої долучено уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про:

- визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарг від 10 липня 2019 року №31849/6/99-99-11-05-02-25;

- визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2019 року №Ф-69774-17.

Окрім того, в уточненій позовній заяві позивачем надано власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також подано засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви.

Щодо строку звернення до суду позивачем зазначено, що рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарг від 10 липня 2019 року №31849/6/99-99-11-05-02-25 ним отримано у період з 22 по 25 липня 2019 року. Тобто, оскільки оскаржуване рішення отримано ним не у встановлений законом 30-денний строк, то в даному випадку застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), якою передбачено тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Відтак, строк звернення до суду з даним позовом не пропущений.

Згідно з частиною другою статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Так, позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій відповідачем визначено Державну фіскальну службу України та заявлено додаткову вимогу про скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарг від 10 липня 2019 року №31849/6/99-99-11-05-02-25. Водночас судовий збір за дану вимогу немайнового характеру позивачем не сплачено.

Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Водночас позивачем не долучено до уточнено позову документа про сплату судового збору за другу вимогу немайнового характеру.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

До позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (частина перша статті 161 КАС України).

Так, позивачем також заявлена вимога про скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2019 року №Ф-69774-17, проте в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 не вказано Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві у складі відповідачів та до позову не долучено копію позовної заяви з додатками для даної юридичної особи.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону №2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 даного Закону).

За положеннями частини другої статті 2 Закону №2464-VI, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону №2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону №2464-VI.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон №2464-VI.

В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абзацами 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження, на який законодавцем встановлено 10-денний строк.

Так, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 08 серпня 2019 року (справа №408/106/19) висловила правову позицію, що положення абзацу 5 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже враховуючи, що позов ОСОБА_1 поданий до суду з пропуском 10-денного строку, встановленого Законом №2464-VI, без заяви про поновлення вказаного строку, тобто на запропоновану в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року про залишення позову без руху пропозицію навести поважні причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 таких причин не наведено, а навпаки висловлено незгоду із застосуванням такого строку, а також з огляду на те, що позивачем не сплачено судовий збір за другу вимогу немайнового характеру заявлену в новій редакції позовної заяви, поданої на виконання ухвали суду та при цьому, не зазначено у всіх відповідачів до яких звернені вимоги, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам КАС України та наявність підстав для повернення позову позивачу.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак