Справа № 456/3099/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 листопада 2019 року
Київ
справа №456/3099/16-а
адміністративне провадження №К/9901/34552/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області) на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року (суддя Гулкевич О.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року (колегія суддів: Судова-Хомюк Н.М., Гуляк В.В., Коваль Р.Й.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах,-
УСТАНОВИВ:
В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, в якому просив визнати відмову Стрийського об`єднаного управління ПФУ Львівської області в призначенні йому пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до положень п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення із заявою до відповідача, тобто з 17.05.2016.
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що у позивача відсутній 25 річний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки робота на посаді санінструктора при проходженні військової служби не може бути зарахована до такого стажу.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2017 відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
До Верховного Суду надійшло клопотання від Головного управління Пенсійного фонду в Львівській області про відповідача правонаступником.
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Стрийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.
Отже, суд дійшов висновку за необхідне задовольнити клопотання про заміну відповідача у справі.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 17.05.2016 року звернувся до Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
15.09.2016 року рішенням Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що у заявника немає 25 років спеціального стажу, необхідного для призначення такої пенсії, оскільки робота в період проходження служби у в/ч 01582 з 12.06.1986 по 22.06.1988 на посаді санітарного інструктора медичного пункту даної частини не може бути зарахована до такого стажу.
Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що до організаційно-штатної структури військової частини входив структурний підрозділ «Медичний пункт», який за своїм призначенням відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я Збройних сил України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 20.05.2004 року № 162 відноситься до амбулаторно-поліклінічних закладів. Відтак спеціальний стаж роботи позивача в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років становить понад 25 років.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.
Постанова Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 передбачає, зокрема, посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
Приміткою 3 до Постанова № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження позивачем військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом «в» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Абзацом 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, відповідно ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до переліку закладів охорони здоров`я Збройних сил України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 року № 871 до лікарняних закладів віднесено: військово-медичний центр (усіх найменувань, у тому числі клінічний); військовий госпіталь, філія госпіталю (усіх найменувань); окремий медичний батальйон, медико-санітарний батальйон; військовий лазарет (усіх найменувань); окрема медична рота (медична рота); медичний взвод. До амбулаторно-поліклінічних закладів: поліклініка, поліклінічне відділення (усіх найменувань); центральна стоматологічна поліклініка; стоматологічна поліклініка; пересувний стоматологічний кабінет; пересувний рентгенівський кабінет; медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею); медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України).
Встановлено, що позивач навчався у Борислаському медичному училищі. Згідно копії диплома серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1986р., позивачу після закінчення навчання у Борислаському медичному училищі присвоєно кваліфікацію фельдшера. З 01.04.1986 по 31.05.1986 працював на посаді завідувача медпункту с. Плугів Золочівського району.
Як встановлено судами та підтверджено архівною довідкою №179-2/84, виданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву МОУ, вбачається, що в період з 13 червня 1986 року по 22 червня 1988 року ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_2 .
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що посада санінструктора може бути віднесена до середнього медичного персоналу, і час роботи на цій посаді при проходженні військової служби позивачу зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років, а відтак рішення відповідача про відмову в її призначенні є протиправним.
Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області залишити без задоволення.
Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук