Справа № 420/5772/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5772/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: представника позивача - Моісєєва ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Пташинської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_2 (Республіка Молдова, Новоаненський район АДРЕСА_1 с АДРЕСА_2 ) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Д Одеської митниці ДФС в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС, яка полягає у неповерненні транспортного засобу, а саме автомобілю BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , страна реєстрації - Молдова, його власнику - ОСОБА_2 або його представнику згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 по справі № 521/3432/19 (провадження № 3/521/2068/19);

зобов`язати Одеську митницю ДФС повернути транспортний засіб, а саме автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , страна реєстрації - Молдова, його власнику - Саван ОСОБА_3 або його представнику.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.10.2018 за напрямком с. Твардиця (Молдова) - Малоярославець (Україна) на п/з 0734/2, троє громадян Республіки Молдова - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незаконно перетнули державний кордон поза пунктом пропуску на викраденому автомобілі моделі BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_2 .

06.10.2018 в місці несення служби представниками Державної прикордонної служби КПП «Маяки» зазначені вище особи були виявлені та затримані.

Позивач зазначає, що транспортний засіб моделі BMW 525D, реєстраційний і номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_2 належить на праві приватної власності громадянину Республіки ОСОБА_7 ОСОБА_8 з 20.07.2018 року.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 по справі № 521/3432/19 (провадження № 3/521/2068/19), ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, та накладено на нього штрафу у розмірі 100 відсотків вартості транспортного засобу безпосереднього предмету правопорушення, а саме: 114 626,58 грн. без конфіскації транспортного засобу безпосереднього предмету правопорушення.

В свою чергу, транспортний засіб вилучений згідно протоколу про порушення митних правил, а саме автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , страна реєстрації - Молдова, суд постановив повернути власнику - ОСОБА_2 або його представнику у встановленому законом порядку.

Адвокатом Лікшею Владиславом Андрійовичем, на адресу начальника Одеської митниці ДФС була направлена заява щодо термінового повернення вищевказаного транспортного засобу та виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 по справі № 521/3432/19.

Однак, у відповіді на подану заяву щодо повернення транспортного засобу, Одеська митниця ДФС у листі від 24.07.2019 № 781/5/15-70-03-05-30 зазначила, що товари, транспортні засоби, які зберігаються на складах митних органів, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим особам виключно після відшкодування витрат митних органів на їх зберігання.

Позивач зазначає, що в даному випадку, особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, є ОСОБА_4 , а не власник транспортного засобу - ОСОБА_2 .

Таким чином, протиправна бездіяльність співробітників Одеської митниці ДФС, яка полягає у невиконанні рішення суду та неповерненні транспортного засобу його законному володільцю, станом на теперішній час має наслідком порушення прав власності позивача на належно йому майно, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

28.10.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що відшкодування витрат митниці за зберігання товарів на складі митниці, сплата штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил передує фактичній видачі товарів зі складу митниці; документи, що підтверджують відшкодування витрат митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці та сплата штрафу додаються до заяви про видачу товарів зі складу митниці.

До заяв адвоката Лікша В.А. не було додано документів, що підтверджують відшкодування витрат Митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі Митниці.

Відсутність у додатках до заяви про видачу майна зі складу митниці документів про відшкодування витрат митниці на зберігання товарів на складі митниці та про сплату штрафу відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 у справі № 521/3432/19 (номер провадження № 3/521/2068/19) є підставою для відмови у видачі зі складу товарів.

Крім того відповідач зазначає, що до заяви адвоката Лікша В.А. від 27.06.2019 не було додано документів (митна декларація або інший документ, який її замінює), що підтверджують оформлення транспортного засобу у відповідний митний режим або згідно із заявленою метою, та у заяві/зверненні не зазначені орієнтовні дата та час їх вивезення (повернення). Також до заяви адвоката Лікша В.А. від 27.06.2019 не було додано нотаріально посвідченої довіреності на одержання товарів у разі їх повернення. Крім того, до заяви від 27.06.2019 не було додано належним чином оформленої копії постанови Малиновського районного суду м. Одеса від 11.04.2019 у справі № 521/3432/19 (номер провадження № 3/521/2068/19), яка засвідчена відбитком гербової печатки суду.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що Одеська митниця ДФС діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач зазначає, що вимогою про зобов`язання Одеської митницю ДФС повернути транспортний засіб, позивач фактично просить суд першої інстанції прийняти на себе повноваження митниці.

При цьому відповідач зазначає, що задоволення вимоги позивача про зобов`язання Одеської митницю ДФС повернути транспортний засіб, а саме автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, його власнику - ОСОБА_2 або його представнику призведе до протиправного звільнення позивача від митного оформлення транспортного засобу або вивезення транспортного засобу за межі митної території України, від відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складі митних органів, а також до неможливості виконання судового рішення про стягнення штрафу 114626,58 грн.

07.11.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він додатково зазначив, що відповідач у даній справі не направляв відповідний запит в порядку статті 5 Угоди щодо затримання транспортного засобу - автомобілю BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, до правоохоронних органів Республіки Молдова та органів Інтерполу, що підтверджується листом Одеської митниці ДФС від 25.03.2019 № 2518/10/15-70-20-06-14.

Позивач зазначає, що він не порушував митних правил, а винною особою визнано громадянина Молдови ОСОБА_4 , який і має сплатити штраф та інші витрати митниці ДФС.

Таким чином позивач вважає, що неналежне виконання Одеською митницею ДФС своїх обов`язків має наслідком порушення права власності позивача на належне йому майно, що полягає у утримані майна особи без належних правових підстав.

Позивач також звертає увагу, що у відзиві відповідач також зазначає, що задоволення позову призведе до неможливості виконання судового рішення про стягнення штрафу в розмірі 114626,58 грн., додаючи при цьому до відзиву копію заяви про примусове виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення з іншої особи, а саме ОСОБА_4 штрафу в розмірі 114 626,58 грн. Позивач вважає, що виконання судових рішень відносно третіх осіб, не може бути підставою для позбавлення Позивача вільно володіти та користуватись своєю приватною власністю

13.11.2019 року від відповідача надійшли заперечення, які фактично дублюють зміст відзиву.

В судовому засіданні 14.11.2019 року представник позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі та просив задовольнити його з підстав, викладених в тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 14.11.2019 року представник відповідача заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених в тексті відзиву та заперечень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що транспортний засіб моделі BMW 525D, реєстраційний і номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_2 належить на праві приватної власності громадянину Республіки Молдови ОСОБА_8 з 20.07.2018 року.

Сертифікатом від 26.11.2018 № 14032, який виданий гр. ОСОБА_2 , підтверджується факт того, що Органом кримінального переслідування Інспекторату поліції Аненій Ной розглядається кримінальна справа № , яку було порушено 02.10.2018 на підставі ознак злочину, передбаченого ст. 186 п. 2 b), с) ,d) КК РМ за тим фактом, що вночі з 27.09.2018 на 28.09.2018 ОСОБА_9 , за попередньою змовою і разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою таємного викрадення майна іншої особи, безперешкодно проникли на територію будинку, де проживає ОСОБА_12 , який знаходиться в районі Аненій Ной, село Цинцерень, звідки таємно викрали автомобіль моделі BMW серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіявши таким чином власнику матеріальну шкоду.

01.10.2018 за напрямком с. Твардиця (Молдова) - Малоярославець (Україна) на п/з 0734/2, троє громадян Республіки Молдова - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незаконно перетнули державний кордон поза пунктом пропуску на автомобілі моделі BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_2 .

06.10.2018 в місці несення служби представниками Державної прикордонної служби КПП «Маяки» зазначені вище особи були виявлені та затримані.

Автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , страна реєстрації Молдова вилучений згідно протоколу про порушення митних правил.

Зазначені обставини підтверджуються Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 по справі № 521/3432/19 (провадження № 3/521/2068/19), яка набрала законної сили 22.04.2019 року.

Зазначеною постановою ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, та накладено на нього штрафу у розмірі 100 відсотків вартості транспортного засобу безпосереднього предмету правопорушення, а саме: 114626,58 грн. без конфіскації транспортного засобу безпосереднього предмету правопорушення, а транспортний засіб вилучений згідно протоколу про порушення митних правил, а саме автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , страна реєстрації - Молдова, суд постановив повернути власнику - ОСОБА_2 або його представнику у встановленому законом порядку.

Адвокатом Лікшею Владиславом Андрійовичем, на адресу начальника Одеської митниці ДФС була направлена заява щодо термінового повернення вищевказаного транспортного засобу та виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 по справі № 521/3432/19.

У відповідь на подану заяву щодо повернення транспортного засобу, Одеська митниця ДФС надала лист від 24.07.2019 № 781/5/15-70-03-05-30, у якому зазначила, що відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 11.04.2019 у справі №521/3432/19 зобов`язано Одеську митницю ДФС повернути транспортний засіб дійсному власнику - ОСОБА_2 або його представнику у встановленому законом порядку. При цьому вищенаведеною постановою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МКУ іншу особу - ОСОБА_4 . Відповідно до резолютивної частини постанови суду необхідно стягнути штраф з ОСОБА_4 . З метою вирішення питання щодо необхідності сплати витрат за зберігання на складі митниці транспортного засобу та виконання постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 11.04.2019 року у справі №521/3432/19, запропоновано звернутись до суду із заявою про роз`яснення постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 11.04.2019 року у справі №521/3432/19 та/або заявою про встановлення порядку і способу виконання зазначеного судового рішення в частині сплати за зберігання на складі митниці транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_2

Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 242 Митного кодексу України, товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Згідно з пунктом 9.1 Порядку роботи складу митниці ДФС, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627 (далі Порядок) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах Митниць під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат Митниць на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Пунктом 9.2 Порядку, передбачено, що видача зі складу Митниці товарів, транспортних засобів комерційного призначення особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, здійснюється за умови подання на ім`я керівника Митниці або особи, яка виконує його обов`язки, відповідної заяви/звернення, у якій зазначаються поштова адреса та за наявності електронна адреса і контактний телефон заявника. До заяви/звернення долучаються документи, що засвідчують особу (повноваження особи), а також інші необхідні документи з числа визначених у пунктах 9.8 та 9.9 цього розділу.

Пунктом 9.3 Порядку передбачено, що у разі прийняття особою, зазначеною у пункті 9.1 цього розділу, рішення про вивезення (повернення) товарів за межі митної території України (щодо товарів, які переміщувалися через митний кордон України в супроводжуваному багажі або ручній поклажі) ця особа у заяві/зверненні зазначає пункт пропуску на митному кордоні в зоні діяльності Митниці, через який було ввезено товари на митну територію України, орієнтовні дату та час їх вивезення (повернення). До заяви/звернення додається копія квитка або іншого документа, що підтверджує намір поїздки громадянина за межі митної території України (у разі наявності).

В пункті 9.8 Порядку, зазначено, що видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці здійснюється за умови подання документів, що засвідчують особу (повноваження особи).

Крім того, залежно від підстави розміщення та мети видачі товарів і транспортних засобів комерційного призначення на склад митниці подаються такі документи:

другий примірник квитанції МД-1, якщо товари були поміщені на склад митниці зі складанням квитанції МД-1;

документи (митна декларація або інший документ, який її замінює), що підтверджують оформлення товарів у відповідний митний режим або згідно із заявленою метою;

постанова про взяття проб і зразків, винесена посадовою особою митниці, у провадженні якої перебуває справа про порушення митних правил;

належним чином завірена копія постанови у справі про порушення митних правил про повернення товарів, транспортних засобів комерційного призначення власнику;

дозвіл митниці на видачу зі складу митниці тимчасово (з подальшим поверненням) товарів, що беруться для проведення експертизи в установлених законодавством випадках;

документи, що підтверджують відшкодування витрат митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці, а також сплату штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил.

Відповідно до пункту 9.10 Порядку, особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, відмовляється у видачі зі складу товарів, транспортних засобів комерційного призначення з причин недотримання ними пунктів 9.2, 9.3 цього розділу, а також за наявності інших визначених законодавством правових підстав, що не дозволяють видачу майна зі складу.

Крім того, пунктами 2, 3 розділу III "Особливості покриття витрат" Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 № 731, передбачено, що витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику. Розрахунковий строк зберігання для обчислення витрат в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів та/або транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі. День видачі зі складу митного органу товарів, транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

З огляду на зазначене суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що сплата штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил передує фактичній видачі товарів зі складу митниці.

Проте обставини, за яких автомобіль позивача було вилучено, не є типовими, і суд вважає що відповідач обрав формальний підхід при вирішенні питання щодо повернення транспортного засобу його власнику.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, який був переміщений через державний кордон України, не є власністю правопорушника, та яким він заволодів незаконно.

Суд зазначає, що позивач не порушував митних правил, а винною особою визнано громадянина Молдови ОСОБА_4 , на якого і було накладено відповідний штраф.

Неповернення транспортного засобу позивачу, за фактичної відсутності його вини у скоєному правопорушення, має наслідком порушення права власності позивача на належне йому майно, що полягає у утримані майна особи без належних правових підстав.

Суд зазначає, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності, у тому числі й позбавляти громадян власності. При цьому в таких діях держава повинна дотримуватися усталених принципів правомірного втручання, зокрема тих, що напрацьовані ЄСПЛ, через рішення якого відбувається розуміння змісту норм Конвенції, Першого протоколу, їх практичне застосування.

ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст. 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст. 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» ( ОСОБА_13 possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

ЄСПЛ виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила: (а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; (б) друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; (в) третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be а reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (quality of the law is requiring that it be accessible to the persons concerned, prйcisй and foreseeable in its application). Тлумачення та застосування національного законодавства прерогатива національних органів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain tag6 of apprйciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and ОСОБА_14 burden).

Принцип «пропорційності» (principle of proportionality), закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

При цьому, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач не порушував митних правил, суд вважає неповернення транспортного засобу, а саме автомобілю BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, його власнику - Саван ОСОБА_3 або його представнику протиправною бездіяльностю допущеною Одеською митницею ДФС.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 не повинен відшкодовувати витрати митниці на зберігання товарів на складі митниці та про сплачувати штраф, оскільки відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 у справі № 521/3432/19 винним у порушенні митних правил визнано громадянина Молдови ОСОБА_4 .

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає що транспортний засіб повинен бути повернутий власнику ОСОБА_2 без надання з його боку доказів відшкодовування витрат митниці на зберігання транспортного засобу та доказів сплати штрафу.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що Одеську митницю ДФС слід зобов`язати повернути транспортний засіб, а саме автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, його власнику - ОСОБА_2 або його представнику.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (Республіка Молдова, Новоаненський район АДРЕСА_1 с АДРЕСА_2 ) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС, яка полягає у неповерненні транспортного засобу, а саме автомобілю BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, його власнику - Саван ОСОБА_3 або його представнику.

Зобов`язати Одеську митницю ДФС повернути транспортний засіб, а саме автомобіль BMW 525D держ. номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, його власнику - ОСОБА_2 або його представнику.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, ) на користь ОСОБА_2 (Республіка Молдова, Новоаненський район, с. АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 768 грн. (сімсот шістдесят вісім) грн. та 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.11.2019 року.

Суддя А.А. Радчук.

.