Справа № 460/1290/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року№ 857/10650/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О., м. Рівне, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

31.05.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 08.05.2019:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 45785,93 грн., з яких: за основним платежем 36 628,74 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9157,19 грн.;

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 20811,79 грн., з яких: за основним платежем 16 649,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4162,36 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, фактурна вартість транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал», 2012 року випуску, з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , ввезеного позивачем на митну територію України, становить 8000 євро. Вказана вартість підтверджена митною декларацією країни відправника, рахунком-фактурою (інвойсом). Відправником вказаного автомобіля є компанія UAB «Reiva» (Литва), а не UAB «ROLIDAS» як про те зазначає позивач. Вказані документи підтверджують факт придбання позивачем імпортованого автомобіля в продавця UAB «Reiva», а також його відправлення до України з Литовської Республіки, за ціною 8000 євро, в той час як наданий до митного оформлення договір виписаний для позивача UAB «ROLIDAS». Тому твердження позивача щодо належності такого договору не заслуговують на увагу суду. Таким чином, митна вартість імпортованого транспортного засобу становить 8000 євро, що еквівалентно 254827,29 грн за курсом НБУ на день заявлення товару до митного оформлення, яка відповідно до положень статті 50 Митного кодексу України використовуються для нарахування митних платежів. Внаслідок чого, позивачем при митному оформленні транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , занижено базу оподаткування імпортованого транспортного засобу на 53278,17 грн. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, та не отримував акт від 23.04.2019 №883/17-00-13-04/ НОМЕР_2 , а відповідно був позбавлений права на надання відповідачу особистих пояснень, відтак був позбавлений права на правовий захист під час розгляду щодо нього даної справи.

Апелянт стверджує, що легковий автомобіль марки OPEL моделі VIVARO ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 був придбаний позивачем в представника литовської фірми UAB «ROLIDAS» а не UAB «REIVE», а відтак позивачу не відомо про те коли та кому належав автомобіль марки OPEL моделі VIVARO ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 до того моменту як він його придбав відповідно до наданого рахунку фактури (інвойс) №б/н від 02.11.2018 за ціною 2500 Євро.

На момент купівлі позивачем даного автомобіля у представника литовської фірми UAB «ROLIDAS» він мав значні пошкодження, а саме, «ЛФП по кузову, потертості та забруднення салону та сидінь, сліди оливи на двигуні, пошкоджено праве переднє крило, праві передні двері, передній та задні бампери, заднє праве крило, реклама по кузову», згідно акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2018/316850 та додатковим аркушем до акта про проведення митного огляду №UA205010/2018/316850.

Твердження відповідача та прийняте на його основі оскаржуване рішення, що транспортний засіб марки OPEL моделі VIVARO ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 було придбано у компанії UAB «REIVE» (Литва) не підтверджено жодними доказами, адже, ані в рахунку-фактурі (інвойс) від 31.10.2018 серії ІРК № 0001572, ані в митній декларації країни відправника від 02.11.2018 № 18LТLС0100ЕК131А40 не зазначено, що покупцем за даними документами є саме громадянин України ОСОБА_1 .

Відтак, апелянт стверджує, що жодних недоліків, слідів підробки чи розбіжностей у поданих до митного оформлення документів не було і не має, а відповідно були відсутні законні та обґрунтовані підстав для винесення податкових повідомлень-рішень

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у листопаді 2018 року, на підставі митної декларації від 06.11.2018 №UA204010/2018/224100, ОСОБА_1 здійснено митне оформлення транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 .

У період з 12.04.2019 по 16.04.2019 ГУ ДФС у Рівненській області, на підставі наказу від 04.04.2019 № 1053, було проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 06.11.2018 № UA204010/2018/224100.

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 23.04.2019 № 883/17-00-13-04/ НОМЕР_2 , згідно з висновками якого, відповідачем встановлено наступні порушення:

1) статті 49, частини 1 статті 51, статті 52, частини 2 статті 53, статті 257, частини 1 та 2 статті 270, частини 1 статті 272, частини 2 статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України, чим занижено податкове зобов`язання зі сплати мита на загальну суму 16649,43грн;

2) статті 49, частини 1 статті 51, статті 52, частини 2 статті 53, статті 257, частини 1 та 2 статті 270, статті 289 Митного кодексу України, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, чим занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 36628,74грн.

На підставі акта перевірки від 23.04.2019 № 883/17-00-13-04/ НОМЕР_2 ГУ ДФС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 08.05.2019:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 45785,93 грн., з яких: за основним платежем 36 628,74 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9157,19 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 20811,79 грн., з яких: за основним платежем 16 649,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4162,36 грн.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.

Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску

Пунктом 7 частини 1 стаття 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Приписами частини 1 статті 345 МК України визначено, що документальна перевірка це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частино 1 статті 351 МК України, визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Згідно частини 2, 3 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності резидентів України. Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Відповідно до ст.352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Приписами частини 6 статті 345 МК України передбачено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Згідно акта перевірки ГУ ДФС у Рівненській області від 23.04.2019 № 883/17-00-13-04/ НОМЕР_2 податковим органом дійснено перевірку на підставі надходження від уповноважених митних органів Литовської Республіки документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , митне оформлення якого здійснено та завершено декларантом, ОСОБА_1 , на підставі митної декларації від 06.11.2018 № UA204010/2018/224100.

Отже, працівники ГУ ДФС у Рівненській області проводячи перевірку позивача та складаючи акт за результатами такої перевірки, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За наслідками якої, контролюючим органом встановлено невідповідність відомостей щодо митного оформлення вартості імпортованого транспортного засобу.

Із акта перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено, що згідно з митною декларацією від 06.11.2018 № UA204010/2018/224100, фактурна вартість ввезеного на митну територію України транспортного засобу складає 2500 євро (а.с.58), в той час як з інформації митних органів Литовської Республіки, а саме: експортної митної декларації від 02.11.2018 № 18LTLC0100EK131A40, рахунку-фактури (інвойс) від 31.10.2018 серії ІРК № 0001572 (а.с.90), фактурна вартість такого транспортного засобу становить 8000 євро.

На спростування результатів документальної перевірки позивач зазначає, що митну вартість імпортованого транспортного засобу було заявлено до митного оформлення за ціною договору 2500 євро.

Згідно ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цьогоКодексу.

Частинами 1,2 ст.52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборівдодаткової інформації.

Положеннями ч.2 ст.53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостійстатті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 2, 3, 4, 6 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Водночас, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно частини 8 статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Отже, застосування другорядних методів, до яких віднесено і резервний, здійснюється лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, та виключно після процедури консультацій між органом доходів і зборів та декларантом, в ході яких декларант обґрунтовує неможливість застосування основного та послідуючих методів.

Встановлено, що згідно митної декларації від 06.11.2018 № UA204010/2018/224100 під час митного оформлення транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , позивачем було одразу (без проведення консультацій) визначено митну вартість за резервним методом, про що свідчить відмітка «6» в графі «43» такої митної декларації.

Разом з тим, при митному оформленні товару, на підтвердження визначення вартості такого автомобіля, до вказаної митної декларації було долучено копію договору купівлі-продажу від 02.11.2018 б/н на суму 2500 євро, оформленого від продавця UAB «ROLIDAS» (Литва), а також оцінку використовуваних автомобілів SCHWACKEnet.

Відтак, твердження позивача про те, що при митному оформленні товару ним було застосовано основний метод визначення його митної вартості спростовано наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що посилання позивача на електронний довідник SCHWACKEnet, як на підставу застосування резервного методу не заслуговують на увагу суду, оскільки електронний довідник SCHWACKEnet не відповідає вимогам документа, що може підтвердити митну вартість товару, перелік яких визначено частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а тому взагалі не підлягає застосуванню для підтвердження митної вартості товару. Жодних інших обґрунтувань щодо неможливості застосування основного та послідуючих другорядних методів визначення митної вартості імпортованого товару позивач не зазначає, а матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Отже, митна вартість ввезеного на митну територію України товару безпосередньо впливає на визначення та нарахування митних платежів, що спростовує твердження позивача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в митній декларації від 06.11.2018 № UA204010/2018/224100 фактурну вартість імпортованого транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , - 2500 євро, що еквівалентно 79633,53грн за курсом НБУ на день заявлення товару до митного оформлення (31,853411), яка визначена на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02.11.2018. Загальна сума, заявлена до митного оформлення, визначена позивачем 88333,01грн, саме з якої позивачем сплачено митні платежі, а саме: ввізне мито (10%) 8833,30грн; акцизний збір (0,327 євро х 1995 (об`єм двигуна) 20780,05грн; ПДВ (20%) 23589,272грн.

Разом з тим, відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, фактурна вартість транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України, становить 8000 євро. Вказана вартість підтверджена митною декларацією країни відправника від 02.11.2018 №18LTLC0100EK131A40, рахунку-фактури (інвойс) від 31.10.2018 серії ІРК № 0001572 (а.с.90). Відправником вказаного автомобіля є компанія UAB «Reiva» (Литва), а не UAB «ROLIDAS». Вказані документи підтверджують факт придбання позивачем імпортованого автомобіля в продавця UAB «Reiva», а також його відправлення до України з Литовської Республіки, за ціною 8000 євро, в той час як наданий до митного оформлення договір виписаний для позивача UAB «ROLIDAS». Тому твердження позивача щодо належності такого договору не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, митна вартість імпортованого транспортного засобу становить 8000 євро, що еквівалентно 254827,29 грн за курсом НБУ на день заявлення товару до митного оформлення, яка відповідно до положень статті 50 МК України використовуються для нарахування митних платежів. Внаслідок чого, позивачем при митному оформленні транспортного засобу марки «Opel2 моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , занижено базу оподаткування імпортованого транспортного засобу на 53278,17грн.

Згідно частини 1 статті 377 МК України товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД (група 87: засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання), які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Статтями 271, 272 МК України визначено, що мито це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються такі види мита, зокрема, ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

За змістом статті 280 Митного кодексу України, ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Відповідно до положень Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, ставка мита за ввезення на митну територію України легкового автомобіля з робочим об`ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3, але не більш як 2500 см3, що використовувалися понад 5 років (код 8703 32), становить 10% митної вартості товару.

Згідно ст.215 ПК України (в редакції, чинній на момент митного оформлення товару) визначено, що до підакцизних товарів належать, зокрема, автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів. Ставки податку встановлюються цією статтею і є єдиними на всій території України.

Ставка податку за автомобілі легкові, які відповідають товарній позиції за кодом 8703 32, становить 0,327 євро за 1 куб. см об`єму циліндрів двигуна.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до статті 193 ПК України, ставка податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

Відтак, враховуючи викладене та те, що фактурна вартість транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vivaro» типу «Універсал» 2012 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1995 см3, ввезеного позивачем на митну територію України, складає 254827,29 грн (8000 євро), то сума митних платежів, яка підлягала сплаті при ввезенні імпортованого транспортного засобу, повинна становити 106480,79грн, з яких: ввізне мито 25482,73грн (254827,29 х 10%); акцизний збір 20780,05грн (0,327 євро х 1995 х 31,853411); ПДВ 60218,01грн ((254827,29 + 25482,73 + 20780,05) х 20%).

Таким чином, колегісуддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначаючи в митній декларації недостовірні відомості щодо фактурної вартості ввезеного на митну територію товару 2500 євро, фактична ціна якого 8000 євро, позивачем занижено суми митних платежів, зокрема, ввізного мита на 16649,43 грн (25482,73 8833,30) та ПДВ на 36628,74грн (60218,01 23589,27).

Згідно частини 7 статті 345 МК України у разі виявлення органом доходів і зборів під час проведення перевірки ознак порушень митних правил або контрабанди посадові особи органу доходів і зборів вживають передбачених законом заходів.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Положеннями пункту 123.1 статті 123 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Приписами пункту 58.1 статті 58 ПК України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Внаслідок чого, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані податкові-повідомлення рішення прийняті відповідачем правомірно та в межах повноважень, встановлених законодавством.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року у справі №460/1290/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 21.11.2019.