Справа № 140/2678/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 140/2678/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №54941-55 від 18.04.2019 року, згідно якої позивачу нараховано податковий борг в розмірі 28113,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу надійшла оскаржувана вимога, згідно якої ОСОБА_1 нараховано недоїмку в розмірі 28119,91 грн. Вказує, що оскаржував дану вимогу в адміністративному порядку, однак у задоволенні скарги було відмовлено. Позивач зазначає, що здійснює підприємницьку діяльність, є платником єдиного податку, крім того, щомісячно, у визначені періоди вносить періодичні платежі, зокрема, ЄСВ, військовий збір, єдиний податок тощо. За результатами річного декларування позивач подав декларацію про дохід за 2018 рік, однак звертає увагу, що не є особою, яка зобов`язана сплачувати податок з доходів. ОСОБА_1 звертає увагу суду, що жодних додаткових благ, які підлягають оподаткуванню не отримував. Вказує, що відносини, які виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Таким чином, нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи. Позивач вважає, що відповідач передчасно дійшов висновку про наявність підстав для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб з огляду на те, що контролюючим органом не було досліджено правовий статус усієї суми заборгованості позивача за кредитом, а також, які саме складові вказаної заборгованості були анульовані кредитором (основна сума кредиту (тіло кредиту), відсотки, штрафи, пеня), що є визначальним для розрахунку суми доходу позивача та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб. Крім того вказує, що відповідач провів перевірку поза межами строків, встановлених Податковим кодексом України. З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача не згідний з даним позовом, оскільки станом на 18.04.2019 року згідно даних ІТС «Податковий блок» у позивача обліковується заборгованість в сумі 28 113,91 грн., зокрема, податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 25 573,54 грн. та військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 2540,37 грн. Вказує, що на підставі акту невиїзної позапланової документальної перевірки від 27.02.2019 року донараховано ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб у сумі 14 491,76 грн. та військовий збір у розмірі 1449,18 грн. та прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019 року №, №, №. Крім того зазначає про відсутність інформації про оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи судовому порядку. Представник відповідача вказує, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи. У разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ ДФС у Волинській області від 12.02.2019 року №530 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року (а.с.12), за результатами якої складено акт від 27.02.2019 року №3563/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 179 ПК України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 14491,76; п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2015 рік у сумі 1449,18 грн.; ст. 49, п.п. 176.1 ст.176 ПК України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 29.03.2019 року винесено податкові повідомлення-рішення № на загальну суму 18114,70 грн. (з яких 14491,76 грн. сума грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням, 3622,94 грн. за штрафними санкціями), № на суму штрафних санкцій 170 грн. та №, на загальну суму 1811,48 грн. (з яких 1449,18 грн. сума грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням, 362,30 грн. за штрафними санкціями), які 05.04.2019 року були отримані позивачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як вбачається з витягів з системи «Податковий блок» за позивачем станом на 16.04.2019 року обліковується заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 25573,54 грн. та заборгованість по військовому збору у розмірі 2540,37 грн., що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

18.04.2019 року контролюючим органом сформовано та направлено на адресу позивача податкову вимогу №54941-55 на суму 28113,91 грн., яка 25.04.2019 року була отримана ОСОБА_1 .

06.05.2019 року позивачем подано скаргу на податкову вимогу від 18.04.2019 року №54941-55 (а.с.13-14), яка рішенням Державної фіскальної служби України від 10.06.2019 року №26589/6/99-99-17-05-15 залишена без задоволення (а.с.17-19).

Позивач вважаючи вищевказану податкову вимогу протиправною звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (стаття 36 ПК України).

Відповідно до підпункту 179.1 статті179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (пункт 179.7 статті 179 ПК України).

Підпунктом 162.1.1. пункту 162.1. статті 162 ПК України встановлено, що платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу 2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.54 пункту 14.1 статті ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Як вбачається з листа АТ «Укрсоцбанк» від 28.01.2019 року, останній підтвердив, що ОСОБА_1 банком у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку у 3 кварталі 2015 року відображено нарахований та виплачений дохід з ознакою доходу «126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Згідно даного листа, сума доходу у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості складає 97220,73 грн., з яких 609,00 грн. сума доходу, яка не підлягає оподаткуванню згідно з пп. 165.1.55 ст.165 Податкового кодексу України.

Таким чином, контролюючим органом у акті перевірки зроблено висновок, що анульована у 2015 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором є доходом (а саме 96611,73 грн.), який отриманий платником податку як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Фізичні особи - за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.

Суд зазначає, що отримання фізичною особою доходу, зокрема, у вигляді додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.

Як уже було встановлено судом, за результатами перевірки, на підставі акта невиїзної позапланової документальної перевірки від 27.02.2019 року ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 14491,76 грн. (96611,73 х 15%) та військовий збір 1449,18 грн. (96611,73 х 1,5%) та прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019 року №, №, №, які отримані позивачем 05.04.2019 року. Дані податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 не оскаржувались ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

Як вбачається з витягів з системи «Податковий блок» за позивачем станом на 16.04.2019 року обліковується заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 25573,54 грн. та заборгованість по військовому збору 2540,37 грн., що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

З метою погашення податкового боргу відповідно до статті 59 ПК України, контролюючим органом 18.04.2019 року складено та надіслано позивачу податкову вимогу №54941-55 на суму 28113,91 грн., яка 25.04.2019 року була отримана ОСОБА_1 . Згідно даної податкової вимоги, загальна сума податкового боргу платника податків станом на 17.04.2019 року становить 28113,91 грн., з якої 15940,94 грн. сума основних платежів, 4155,24 грн. штрафні (фінансові) санкції, 8017,73 грн. пеня. Тобто, як вбачається з матеріалів справи податковий борг позивача виник на підставі несплати грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 29.03.2019 року №, №, №.

Суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3. статті 57 ПК України).

У свою чергу, відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктами 59.1, 59.5 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Суд звертає увагу, що податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019 №, №, № року ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржені та не скасовані, а відтак є чинними. Таким чином, грошові зобов`язання позивача згідно податкових повідомлень-рішень від 29.03.2019 року №, №, № року на момент розгляду даної справи є узгодженими, а відтак становлять податковий борг. Таким чином, у зв`язку з несплатою позивачем узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючим органом правомірно винесено оскаржувану вимогу від 18.04.2019 року №54941-55.

На думку суду, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, натомість відповідач довів правомірність винесення оскаржуваної податкової вимоги №54941-55 від 18.04.2019 року.

Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача щодо проведення відповідачем перевірки поза межами строків, встановлених ПК України, оскільки позивачем не оскаржувались ні наказ на проведення перевірки від 12.02.2019 року №530, ні податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019 №, №, №, винесені за результатами проведеної перевірки. Разом з тим, відповідно до пункту 102.1 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем не було подано декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, у свою чергу відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України така мала бути подана до 01.05.2016 року. Таким чином, безпідставними є твердження позивача щодо проведення відповідачем перевірки поза межами строків встановлених ПК України.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, беручи до уваги досліджені обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №54941-55 від 18.04.2019 року є не обґрунтованим та до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко