Справа № 264/1032/19
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №264/1032/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г.,

суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 15 квітня 2019 року в справі № 264/1032/19 (головуючий І інстанції Пустовойт Т.В., повний текст рішення складено та підписано 15 квітня 2019 року в м. Маріуполь) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач, Управління) із позовом, в якому просив скасувати постанову від 21.12.2018 серії ВР № 095986 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу в сумі 425,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження по адміністративній справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він не порушував п. 11.9. Правил дорожнього руху, а справа про притягнення його до адміністративної відповідальності розглядалась за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 2-4).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 15 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. Окрім цього, апелянт звертає увагу суду, що перед початком розгляду справи він заявив інспектору поліції клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, яке було задоволено, розгляд справи призначено на 10.12.2018 об 11:00 годині. На день розгляду справи ОСОБА_1 перебував на лікарняному, в зв`язку із чим заздалегідь через свого представника надав письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, надавши поліцейському довідку з медичного закладу. У телефонній розмові посадова особа запевнила позивача, що розгляд справи буде перенесено, дата та час наступного розгляду будуть повідомлені засобами поштового зв`язку. Проте, 21.12.2018 справу було розглянуто без належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та прийнято оскаржувану постанову.

Також апелянт наголошує на безпідставному посиланні суду першої інстанції на наявний в матеріалах справи відеозапис, оскільки в постанові від 21.12.2018 серії ВР № 095986 цей відеозапис не вказано (а.с. 31-34).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи 21 грудня 2018 року поліцейським роти № 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Молчановим В.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ВР № 095986. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що він, керуючи автомобілем «BMW X5», державний номер НОМЕР_1 , порушив п. 11.9. Правил дорожнього руху, а саме, здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку руху поблизу будинку № 178 по бульвару Шеаченка в м. Маріуполі.

Під час розгляду справи водієм було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату для надання часу для звернення за допомогою до адвоката. Співробітник поліції це клопотання задовольнив, призначивши розгляд справи на 10.12.2018 об 11:00 годині.

21 грудня 2018 року постановою серії ВР № 095986 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за вчинення вищевказаного порушення.

Вважаючи, що під час розгляду справи відповідачем не було дотримано вимог статті 268 КУпАП, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

За приписами ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року (далі Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань припиняє виявлені адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху. Пунктом 11.9. розділу 9 Правил забороняється виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.

За приписами ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 статті 8 КупАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до чистин першої та другої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121 1, 121 2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (п. 8 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У той час як у постанові від 21.12.2018 серії ВР № 095986 така інформація відсутня. Отже суд першої інстанції безпідставно послався на наданий Управлінням відеозапис як на належний доказ. Також на підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 536/583/17.

Дослідивши вказане рішення суду, колегія суддів встановила, що суд касаційної інстанції дійшов висновку, відповідно до якого відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Оскільки в межах спірних правовідносин винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зазначення в ній реквізитів технічного засобу, яким здійснено відеозапис, не є обов`язковою вимогою.

Окрім цього, якість наведеного відеозапису не дає підстав для сумнівів, що зафіксовано інший транспортний засіб, ніж той, яким керував позивач (чітко видно номерний знак та марку автомобіля).

Отже, наявний в матеріалах справи відеозапис є належним та допустимим доказом в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України. Тому суд першої інстанції на його підставі дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1

Також вказаним відеозаписом підтверджено, що співробітник поліції роз`яснив позивачу його права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП та не чинив перепон у реалізації права заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Зокрема, патрульний задовольнив клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату для надання ОСОБА_1 . часу для звернення за професійною правничою допомогою, повідомивши дату, час та місце розгляду справи.

Доводи апелянта з приводу того, що він не був присутніми під час розгляду справи з поважних причин спростовуються судом апеляційної інстанції в зв`язку із тим, що позивачем не надано до суду доказів сповіщення Управління про його перебування на лікарняному 10.12.2018 та доказів безпосередньо перебування на цьому лікарняному.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення та винесення постанови від 21.12.2018 серії ВР № 095986 інспектором управління патрульної поліції не було порушено норми КУпАП. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності ознак протиправності у діях відповідача та правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 15 квітня 2019 року в справі № 264/1032/19 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2018 року в справі 264/1032/19 залишити без змін.

Повне судове рішення 20 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів і не може бути оскаржена.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

Т. Г. Гаврищук

Е. Г. Казначеєв