Справа № 420/4389/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/4389/19

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М. Дата і місце ухвалення: 17.09.2019р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 23.09.2019р.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

при секретарі - Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного осуду від 17 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування:

- податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2019 року №, №, №, № та №;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27 червня 2019 року №;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27 червня 2019 року №Ф-.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в акті перевірки Головне управління ДФС в Одеській області зафіксувало, що протягом 2015 року позивач систематично здійснював реалізацію тютюнових виробів, що неможливо при перебуванні спрощеній системі оподаткування, у зв`язку з чим, за висновками перевіряючих, починаючи з 01.01.2016 року ФОП ОСОБА_1 зобов`язаний був перейти на загальну систему оподаткування з поданням відповідних декларацій. При цьому, незважаючи на те, що наказом Головного управління ДФС в Одеській області №700 від 04.02.2019 року призначено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, відповідачем при проведенні перевірки фактично досліджувався період роботи позивача за 2015 рік, тобто період, який не мав бути охоплений перевіркою. Також, позивач посилався на те, що ним не було допущено порушення у вигляді не оприбуткування готівкових коштів в загальній сумі 111 270,65 грн., оскільки зазначена сума повністю оприбуткована шляхом формування фіскальних звітних чеків. При проведенні перевірки податковим органом безпідставно застосовано Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, яке втратило чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 17.09.2019р., з прийняттям нового судового рішення - про задоволення поданого ним позову .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що для перевірки підстав правомірності перебування ФОП ОСОБА_1 у 2016 році на спрощеній системі оподаткування Головним управлінням ДФС в Одеській області досліджено господарські операції, проведені позивачем у 2015 році, тобто в періоді, який не охоплювався перевіркою. З вказаного слідує, що розрахунки податкових зобов`язання проведено відповідачем за не належними ставками.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що на десятій сторінці акту перевірки відповідачем вже зазначається про наявність у ФОП ОСОБА_1 обов`язку перейти на загальну систему оподаткування у зв`язку з реалізацію ним підакцизних товарів починаючи з 01.01.2017 року. Тобто, частина нарахувань здійснено Головним управлінням ДФС в Одеській області виходячи з дати 01.01.2016 року, а інша частина - на рік пізніше. Про вказану обставину позивач звертав увагу суду першої інстанції.

Посилається апелянт і на те, що відповідач у період з 2015 року по 2018 рік щорічно видавав ФОП ОСОБА_1 ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та ліцензії на право здійснення торгівлі тютюновими виробами. У вказані періоди податковому органу було достеменно відомо, що позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування, проте, Головне управління ДФС в Одеській області за принципом замовчування фактично визнавало право позивача здійснювати торгівлю підакцизними товарами протягом більше трьох років перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 28.01.2009 року фізичну особу ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу - підприємця. У період з 2012 року по 2018 рік позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Згідно запису в ЄДР 3077350 діяльність даної особи припинено 24.05.2019 року.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та наказу Головного управління ДФС в Одеській області №700 від 04.02.2019 року, у період з 27.05.2019 року по 31.05.2019 року посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт перевірки №1078/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 06 червня 2019 року.

У висновках вказаного акту перевірки зафіксовано порушення позивачем:

- п.п.3 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України в частині здійснення видів діяльності, що не дають право перебувати на спрощеній системі оподаткування, визначеної для платників єдиного податку другої групи;

- п.177.5 ст.177, п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України, внаслідок чого встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2016-2018 рр.;

- п.177.1, п.177.2, п. 177.4, п.177.5 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2016-2018 рр. у загальній сумі 20 028,73 грн. (у тому числі: за 2016 рік у сумі 5 449,94 грн., за 2017 рік у сумі 6 664,77 грн., за 2018 рік у сумі 7 914,02 грн.);

- п.п.162.1 статті 162, п.п.164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п.177.2 ст. 177 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого донараховано військового збору фізичної особи-підприємця у сумі 1 669,08 грн. (у тому числі: за 2016 рік у сумі 454,17 грн., за 2017 рік у сумі 555,40 грн., за 2018 рік у сумі 659,51 грн.);

- п.2 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 2 863,36 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 2 863,36 грн.;

- п.п.212.3.1 п.212.1 ст.212, п.п.213.1.1, п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213, п.п.214.1.1 п.214.1 ст.214, п.п.215.3.10 п.215.3 ст.215 ПК України, внаслідок чого донараховано акцизного податку у сумі 82,00 грн., у тому числі за квітень 2016 року у сумі 82,00 грн.;

- п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», внаслідок чого встановлено реалізацію товарів, не облікованих у встановленому порядку, на загальну суму 111 270,65 грн.;

- п.1.2, 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637, внаслідок чого встановлено не оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 112 270,65 грн.;

- п.44.1 ст.44 ПК України, внаслідок чого встановлено не зберігання первинних документів.

Зокрема, в акті перевірки №1078/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 06.06.2019 року зазначено, що у період з 01.01.2012 року по дату складання акту перевірки ФОП ОСОБА_1 , обравши відповідно до абз.2 п.291.4 ст.291 ПК України спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, здійснює діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками єдиного внеску другої групи та сплачує до бюджету єдиний податок.

Аналізом даних АІС Податковий блок - Аналітична система - Чеки РРО встановлено, що протягом 2015 року ФОП ОСОБА_1 систематично здійснював реалізацію тютюнових виробів, у зв`язку з чим, на підставі п.п.3 п.п.291.5.1 ст.291 ПК України, суб`єкт господарювання не міг бути платником єдиного податку другої групи та, на підставі п.5) п.п.298.2.3 ст.298 ПК України, з першого числа місяця, що настає за звітним податковим періодом, у якому здійснювався відповідний вид діяльності, зобов`язаний був перейти на загальну систему оподаткування.

За висновками перевіряючих, у зв`язку з встановленим, починаючи з 01.01.2016 року ФОП ОСОБА_1 втрачає право перебування на спрощеній системі оподаткування та статус платника єдиного податку ІІ групи. А відтак, дохід від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року за результатами перевірки оподатковується на загальних умовах.

На підставі акту перевірки №1078/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 06.06.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області 27.06.2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 222 541,30 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 510 грн. за порушення п.177.5 ст.177, п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 25 103,42 грн. (у т.ч. за податковим зобов`язанням - 20082,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5020,69 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 102,50 грн. (у т.ч. за податковим зобов`язанням - 82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 20,50 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 2086,35 грн. (у т.ч. за податковим зобов`язанням - 1669,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 417,27 грн.).

Також, 27.06.2019 року відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 286,34 грн. на підставі п.3 ч.11 ст.25 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою вимагається від ФОП сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2863,36 грн.

Не погоджуючись з правомірність прийнятих Головним управлінням ДФС в Одеській області 27.06.2019 року податкових повідомлень-рішень №, №, №, № та №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- ФОП ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у під час проведення перевірки податковим органом перевірялась правомірність здійснення позивачем своєї діяльності на спрощеній системі оподаткування у 2016 році, що повністю відповідає як вимогам наказу №700 від 04.02.2019 року про призначення позапланової перевірки, так і положенням акту перевірки. Суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою реалізації покладеного на перевіряючих завдання контролюючий орган мав дослідити відомості щодо діяльності позивача у 2015 році, оскільки саме ці обставини формують підстави для перебування платника податків на спрощеній системі оподаткування у наступному звітному періоді, починаючи з 01.01.2016р. За таких обставин, за висновками суду, твердження позивача щодо здійснення Головним управлінням ДФС в Одеській області дослідження діяльності платника податку за 2015 рік не відповідають дійсності, адже такі відомості були не предметом перевірки, а способом встановлення обставин щодо питань, винесених на перевірку. При цьому, суд першої інстанції врахував, що як у позовній заяві, так і під час надання усних пояснень у судовому засіданні представником позивача не надано доводів по суті встановленого порушення щодо перебування платника податку на спрощеній системі оподаткування замість загальної, а вказано лише про неможливість дослідження таких обставин в силу періоду перевірки, визначеного наказом №700 від 04.02.2019 року.

У зв`язку з цим, суд визнав обґрунтованими твердження відповідача про те, що платник єдиного податку II групи ФОП ОСОБА_1 починаючи з 01 січня 2016 року втратив право перебування на спрощеній системі оподаткування та бути платником єдиного податку II групи. Таким чином, дохід отриманий від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. за результатами перевірки мав оподатковуватися на загальних умовах.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4. п.20.1. ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до вимог п.п. 3 пп. 291.5.1 ст.291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні та фізичні особи - підприємці), які здійснюють виробництво, імпорт, експорт, продаж підакцизних товарів (крім діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива та столових вин).

Податковий кодекс України визначає як обов`язкову, так і добровільну реєстрацію особи платником податку на додану вартість.

Вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи платником податку на додану вартість передбачено ст.181 ПК України. Зокрема, вказаною нормою Кодексу передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

При цьому, відповідно до п.5 пп.298.2.3 ст. 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим звітним періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

З аналізу вказаних норм слідує, що законодавець чітко пов`язує можливість перебування на спрощеній системі оподаткування осіб з видом діяльності, яку платники податку провадять. У разі провадження суб`єктом господарювання діяльності, яка не є сумісною з перебуванням відповідного суб`єкта на спрощеній системі оподаткування, останній має перейти з першого числа місяця, наступного за податковим звітним періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності, на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, п.5 пп.298.2.3 ст. 298 ПК України визначає не право платника податку, а обов`язок щодо здійснення податкового обліку за загальною системою у разі реалізації ним у попередньому звітному періоді підакцизних товарів. Дана вказівка є чіткою та не підлягає розширеному тлумаченню.

Перевіркою встановлено та не заперечується ФОП ОСОБА_1 , що на підставі ліцензії від 06.07.2015р. протягом 2015 року позивач систематично здійснював реалізацію тютюнових виробів, у зв`язку з чим, на підставі п.п.3 п.п.291.5.1 ст.291 ПК України, він не міг бути платником єдиного податку другої групи, у зв`язку з чим, починаючи з 01.01.2016р. зобов`язаний був перейти на загальну систему оподаткування, чого зроблено не було.

При зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій ФОП ОСОБА_1 не заперечує встановлений перевіркою факт незаконності перебуванням ним протягом перевіреного періоду на спрощеній системі оподаткування у зв`язку з реалізацією тютюнових виробів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Головне управління ДФС в Одеській області, на підставі наказу №700 від 04.02.2019 року, не мало правових підстав перевіряти обставини здійснення ним господарської діяльності у 2015 році, який не охоплюється періодом перевірки, зазначеним у вказаному наказі контролюючого органу.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час проведення перевірки податковим органом перевірялась правомірність здійснення позивачем своєї діяльності на спрощеній системі оподаткування у 2016 році, для чого податковий орган правомірно використав наявну у нього податкову інформацію (дані АІС Податковий блок - Аналітична система - Чеки РРО) виключно в частині визначення видів діяльності, які здійснював суб`єкт господарювання у попередньому податковому періоді, яким являється 2015 рік.

Варто зазначити, що під час проведення перевірки, результати якої оформлено актом перевірки №1078/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 06 червня 2019 року, Головне управління ДФС в Одеській області не досліджувало (не перевіряло) питання дотримання фізичною особою-підприємцем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період 2015 рік та не встановлювало (не фіксувало в акті перевірки) будь-яких порушень за вказаний податковий період.

Щодо зазначення на сторінці 10 акту перевірки №1078/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 06 червня 2019 року про наявність у ФОП ОСОБА_1 обов`язку перейти на загальну систему оподаткування у зв`язку з реалізацію ним підакцизних товарів починаючи з 01.01.2017 року, про що зазначає апелянт у поданій ним апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає, що у цій частині акту перевірки податковим органом допущено описку, оскільки там же зазначено про здійснення реалізації товарів на загальну суму 111 270,65 грн., в тому числі і за 2016 рік на суму 30 277,40 грн.

З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що частина нарахувань здійснено Головним управлінням ДФС в Одеській області виходячи з дати 01.01.2016 року, а інша частина - на рік пізніше.

Апелянт, серед іншого, посилається на те, що відповідач у період з 2015 року по 2018 рік щорічно видавав ФОП ОСОБА_1 ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та ліцензії на право здійснення торгівлі тютюновими виробами, тобто, у вказані періоди податковому органу було достеменно відомо, що позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Головне управління ДФС в Одеській області за принципом замовчування фактично визнавало право позивача здійснювати торгівлю підакцизними товарами протягом більше трьох років перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Такі твердження апелянта колегія суддів відхиляє, оскільки ПК України саме на позивача покладає обов`язок перейти на загальну систему оподаткування, який має бути виконаний ним незалежно від встановлення відповідних порушень контролюючим органом. Податковим кодексом України не передбачено виключень щодо виконання такого обов`язку суб`єктом господарювання, а також випадків, за наявності яких при невиконанні цього обов`язку відповідний суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає обґрунтованим нарахування Головним управлінням ДФС в Одеській області до сплати позивачу грошових зобов`язань та штрафних санкцій, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки).

Надаючи правову оцінку доводам апелянта щодо правомірності оприбуткування ним готівки та, у зв`язку з цим, незаконності податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2019р., яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 222 541,30 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 12 частини першої статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

До суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст.20 Закону № 265/95-ВР).

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV суб`єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Так, для суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, зокрема, як платники єдиного податку другої групи, передбачено особливий порядок обліку та звітності.

Згідно з підпунктом 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства Фінансів України 19.06.2015 № 579 затверджено, зокрема, форму книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість.

Така форма Книги обліку доходів дійсно не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування другої групи, не було обов`язку ведення обліку товарних запасів.

Натомість фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, зобов`язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 1 пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Таким чином, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження товару, наприклад: накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні.

При цьому, здійснення фізичною особою-підприємцем, яка перебуває у статусі платника єдиного податку другої групи, забороненого для такої системи оподаткування виду господарської діяльності не є підставою для висновку про те, що на таку особу не поширюється відповідальність за дії, пов`язані з провадженням такої діяльності.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 року по справі №815/6127/14.

Таким чином, оскільки позивач у 2016-2018р.р. в порушення чинного законодавства знаходився у статусі платника єдиного податку другої групи та, у зв`язку з цим, незаконно не обліковував товарні запаси, які ним реалізувалися на загальну суму 111 270,65 грн., тому відповідач дійшов правильного висновку про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за порушення п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 222 541,30 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що первинні документи він не в змозі надати у зв`язку з їх знищенням внаслідок пожежі, оскільки такі доводи не підтверджено матеріалами справи.

В матеріалах справи міститься лише довідка Малиновського ВП ГУНП в Одеській області від 15.02.2019р., в якій зазначено, що 12.02.2019р. надійшло звернення гр. ОСОБА_1 , в якій останній просив зафіксувати факт втрати документів. В ході розгляду матеріалів звернення було встановлено, що 10.10.2018р. ОСОБА_1 виявив відсутність бухгалтерських документів після виходу з маршрутного транспорту. Документи загубив з власної необачності.

Також, в матеріалах справи міститься акт технічного заключення від 28.02.2019р. (тобто складений після прийняття Головним управлінням ДФС в Одеській області наказу №700 від 04.02.2019 року про призначення перевірки), яким зафіксовано вихід з ладу в результаті збою напруги електроенергії РРО MINI-T 400ME, зав №ПБ_.

Жодного належного доказу факту пожежі, під час якої знищено первинні документи, позивач ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надав.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення про відмову в задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення Одеського окружного адміністративного осуду від 17 вересня 2019 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного осуду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 листопада 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук