Справа № 826/4677/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ №826/4677/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністра-тивну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - Уповноважена особа), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Уповноваженої особи щодо повідомлення позивача про нікчемність переказів коштів (транзакцій), здійснених ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" (далі - ТОВ "ІРЦ") 19.05.2016 в сумі 78000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-015-000177662 від 18.01.2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу, та 238,67 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору №980-015-000177662 від 18.01.2016 року" на рахунок № НОМЕР_2 , що належить позивачу;

2) зобов`язати Уповноважену особу включити позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами (рахунком) за рахунок Фонду відповідно до його заяви від 30.12.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2019 закрито провадження в адміністративній справі в частині визнати протиправними дій Уповноваженої особи щодо повідомлення про нікчемність переказів коштів (транзакції), здійснених ТОВ "ІРЦ" 19.05.2016 у сумі 78000 грн. та у сумі 238,67 грн.

Підставою позову зазначено те, що позивач є вкладником ПАТ "Банк Михайлівський" (далі - Банк), тому на нього поширюються передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантії відшкодування коштів за вкладом згідно з договором банківського рахунку від 13.10.2014 №980-015-000000244. Вважає, що всупереч ст.ст. 26, 27 цього Закону відповідач не включив його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів у сумі 78000 грн. за вкладом на рахунку.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача не визнав позов, надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що кошти, які надійшли на рахунки позивача від ТОВ "ІРЦ", не підпадають під визначення вкладу згідно з п.п. 3-4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", адже не залучені від ОСОБА_1 як вкладника банку, натомість надійшли від фінансової компанії в якості позики з подальшим поверненням їх на рахунок позивача. Крім того, договір позики від 18.01.2016 №980-015-000177662 є двостороннім без участі банку як повіреного, тому сума коштів за вказаним договором не є вкладом у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а ТОВ "ІРЦ" на момент повернення коштів на рахунок позивача не мало у своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором від 18.01.2016 №980-015-000177662, натомість набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ "Банк Михайлівський" здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів.

Фонд, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, явку свого представника не забезпечив. Подав до суду заперечення на позов, у яких просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що інформація про необхідність відшкодування позивачу коштів за вкладом до Фонду не надходила.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції до 15.12.2017) розгляд справи продовжено в письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

13 жовтня 2014р. між Банком і позивачем укладено договір №980-015-000000244 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", згідно з яким Банк по ініціативі позивача відкриває на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, вимог цього договору та розпоряджень позивача, а позивач зобов`язується оплачувати послуги банку.

18 січня 2016р. між позивачем (Сторона-1) і ТОВ "ІРЦ " (Сторона-2) укладено договір №980-015-000177662, згідно з яким Сторона-2 приймає від Сторони-1 у власність кошти в сумі 70000 грн. на строк 367 днів з 18.01.2017 по 19.01.2017 під процентну ставку 34,78% річних, що складає 28% річних після утримання податку з таких процентів Сторони-1. При цьому Сторона-2 сплачує Стороні-1 (позивачу) кошти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Михайлівський", а також повертає Стороні-1 кошти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Михайлівський".

Згідно з копією квитанції від 18.01.2016 №QS314401 позивачем внесено на рахунок ТОВ "ІРЦ" в АТ "ОТП Банк" кошти у сумі 70000 грн.

24 лютого 2016р. між позивачем (Сторона-1) і ТОВ "ІРЦ" (Сторона-2) укладено договір про внесення змін до договору №980-015-000177662 від 18.01.2016, згідно з яким збільшено суму коштів, що передається Стороною-1 у власність Стороні-2 на 8000 грн., з огляду на що загальна сума коштів склала 78000 грн.

Згідно з копією квитанції від 24.02.2016 №QS943501 позивачем внесено на рахунок ТОВ "ІРЦ" в ПАТ КБ "Правекс-Банк" кошти у сумі 8000 грн.

19 травня 2016р. з рахунку ТОВ "ІРЦ" було здійснено повернення коштів у сумі 78000 грн. на рахунок позивача № НОМЕР_1 з призначенням: "Повернення коштів згідно з договором №980-015-000177662 від 18.01.2016 року".

Дана обставина не заперечувалася іншими учасниками справи і підтверджується копією листа Уповноваженої особи від 24.01.2017 №ЗГ1/10465, яким позивачу повідомлено про нікчемність вказаного переказу коштів (транзакції).

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.

13 червня 2016р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Відповідно до рішення Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено Уповноважену особу та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнку Ю.П. з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням від 01.09.2016 №1702 виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 05.09.2016, на Волкова О.Ю .

Рішенням від 24.01.2017 №265 виконавча дирекція Фонду делегувала окремі повноваження ліквідатора Волкову О.Ю. з 25.01.2017 та призначила Уповноваженою особою ОСОБА_4 з 25.01.2017, делегувавши йому також окремі повноваження ліквідатора.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.02.2018 №383 змінено уповноважену особу Фонду та визначено її повноваження, з 09.02.2018 відкликано повноваження ліквідатора Банку ОСОБА_4 та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь ОСОБА_5 .

Рішенням від 21.06.2018 №1758 виконавча дирекція Фонду продовжила строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно. На цей же строк продовжено повноваження ліквідаторів банку.

30 грудня 2016р. позивач звернувся на адресу Банку із заявою, в якій просив включити інформацію про нього до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та провести виплату відшкодування коштів в розмірі 78000 грн.

Листом Уповноваженої особи від 24.01.2017 №3Г1/10465, як вже зазначав суду, позивачу повідомлено про те, що переказ коштів (транзакція), здійснена ТОВ "ІРЦ" 19.05.2016 в сумі 78000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-015-000177662 від 18.01.2016" на рахунок позивача № НОМЕР_1 є нікчемною згідно з п.п. 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з її недійсністю.

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452) (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452:

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Як встановлено судом, позивачу відкрито у Банку рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховано кошти у сумі 78000 грн., тому позивач вважається вкладником цього Банку, на якого поширюються гарантії відшкодування коштів за вкладом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Доказів того, що після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку і отримання цього рішення Фондом, Уповноваженою особою відповідно до ст. 27 Закону №4452 включено позивача до Переліку вкладників або протягом процедури ліквідації подано до Фонду додаткову інформацію про позивача, відповідач до суду не надав, про наявність таких доказів - не зазначив, а судом таких фактів не встановлено.

Оцінюючи правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, суд зважає на таке.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону №4452 гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Такі випадки визначені у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, однак про їх наявність ніхто з учасників справи не стверджував і доказів не надав, а судом таких випадків не встановлено.

Щодо визнання нікчемним правочину відповідно до п.п. 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, про що зазначено у повідомленні про нікчемність транзакцій, суд зазначає наступне.

Пунктами 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1);

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2);

- банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7);

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п. 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При вирішенні справи суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 №826/1476/15 про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону №4452 (п. 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, та договорами з відповідними клієнтами. Банку (п. 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону №4452 не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (п. 46). При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину (п. 48).

У даній справі відповідач не зазначив фактичних обставин і не надав суду доказів того, що правочин між позивачем і Банком стосується безоплатного відчуження майна, прийняття на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог.

Відповідач не зазначив фактичних обставин і не надав суду доказів того, що правочин між позивачем і Банком стосується взяття на себе зобов`язань до дня визнання Банку неплатоспроможним, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Відповідач не зазначив фактичних обставин і не надав доказів того, що умови укладеного між позивачем і Банком правочину (договір банківського рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Водночас зміст укладеного між Банком і позивачем договору, дослідженого судом, таких умов не передбачає.

Відповідач не зазначив фактичних обставин і не надав суду доказів здійснення Банком після віднесення його 22.12.2015 до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Водночас, договір банківського рахунку укладений з позивачем до віднесення Банку до категорії проблемних і не переоформлювався.

Трансакція з перерахування коштів з рахунку ТОВ "ІРЦ" на рахунок позивача, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у п. 45 постанови від 04.07.2018 №826/1476/15, не є правочином, укладеним між Банком та позивачем, тому посилання відповідача на нікчемність цього правочину відповідно до п.п. 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 є безпідставними і не доводять правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

У цьому ж контексті суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 23.04.2019 у справі №822/6076/15, який зазначив, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на встановлені для Банку обмеження постановою Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ, якою цей банк віднесено до категорії проблемних, суд відхиляє як безпідставні, оскільки жодних обмежень щодо укладення з позивачем договору банківського рахунку та зарахування на рахунки позивача коштів від ТОВ "ІРЦ" цією постановою не встановлено.

Посилання відповідача на здійснення Банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ "ІРЦ" коштів фізичним особам, суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються взаємовідносин між Банком і позивачем та не спростовують відкриття позивачу банківського рахунку і зарахування на нього коштів.

Посилання відповідача на те, що договір позики, укладений між позивачем і ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, суд вважає вірними, адже це не суперечать змісту даного договору. Однак, виходячи з того, що Банк не був стороною цього правочину, то за змістом ч. 3 ст. 38 Закону №4452 цей правочин не підпадає під критерії нікчемності, визначені вказаною нормою, тому міркування відповідача про протилежне є безпідставними.

Водночас, як вбачається із встановлених судом обставин справи, укладення договору банківського рахунку і зарахування коштів на рахунок позивача відбулося до запровадження тимчасової адміністрації банку (23.05.2016), що не суперечить ч. 3 ст. 36 Закону №4452, якою встановлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Таким чином, судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину.

Про наявність інших правових підстав нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) чи доказів визнання цього правочину недійсним у судовому порядку або застосування рішенням суду наслідків недійсності нікчемного правочину відповідачем не зазначено й до суду таких не надано.

Отже, зважаючи на недоведеність відповідачем наявності передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів у сумі 78000 грн. за рахунок Фонду, суд дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу цих коштів.

Враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не був включений Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд дійшов висновку про допущення цим відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

З метою ефективного захисту і поновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про позивача, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у сумі 780000 грн.

Наявні у справі копії документів, які стосуються повернення ТОВ "ІРЦ" на рахунок позивача № НОМЕР_2 коштів у сумі 238,67 грн. з призначенням: "Оплата процентів по договору №980-015-000177662 від 18.01.2016 року", суд не бере до розгляду згідно з ч. 4 ст. 73 КАС України, оскільки про відшкодування цих коштів позивач не звертався до Банку у заяві від 30.12.2016 і щодо цієї суми коштів позивачем не заявлено вимоги про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, тобто дані обставини не стосуються суті спору і предмету доказування у справі.

З цих же мотивів суд не бере до розгляду копії договору від 15.01.2015 №980-015-000036856, договору поруки від 15.01.2015 №980-015-000036856, заяви від 18.01.2016 №2824593 на видачу готівки в сумі 65147 грн., квитанції від 13.10.2014 про залучення від позивача коштів у сумі 20000 грн. на депозит, оскільки дані обставини не стосуються суті спору і предмету доказування у справі. Також, суд не бере до розгляду витяг від 24.04.2017 з Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті, згідно з яким позивача включено до вказаного переліку в межах суми 1532,73 грн., оскільки відповідачем не доведено, що дана сума повністю чи частково стосується повернення спірних коштів у сумі 78000 грн., а позивач дану обставину заперечив у судовому засіданні.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1280 грн. згідно з квитанціями від 31.03.2017 №0.0.736944353.1 та №0.0.736945097.1.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №817/649/16 зроблено висновок про те, що дія ч. 3 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII "Про захист прав споживачів" поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону №4452-VI.

Отже, позивач був звільнений від сплати судового збору, тому сплачений ним судовий збір може бути повернутий за відповідною заявою. Підстав для стягнення з відповідача судового збору за таких обставин не має.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 241-246, пп. 10 п. 1 Перехідних положень КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", якому необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом на рахунку № НОМЕР_3 у сумі 78000,00 грн. (сімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волков Олександр Юрійович; 01032, м. Київ, вул. Тараса Шевченка, 35.

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко