Справа № 200/8116/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року справа №200/8116/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 р. у справі №200/8116/19-а (головуючий І інстанції Буряк І.В., повний текст складено 23.09.2019р. в м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання дій посадових осіб незаконними,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради (далі - відповідач-1, Департамент), Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (далі - відповідач-2) в якому просив визнати дії посадових осіб Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради фінансованого Управлінням державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області в частині невиплати ОСОБА_1 щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку у 2018 році у сумі 481,00 грн. незаконними та зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області утримати з рахунку Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на користь позивача не виплачену суму щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку у 2018 році у сумі 481,00 грн. (а.с. 4-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, інвалід 2 групи. З листопада 2016 р. і по теперішній час, як внутрішньо переміщена особа, мешкає в м. Маріуполі і перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради. Відповідно до ст.20 Закону №796 має право на отримання щорічної компенсації замість санаторно-курортного лікування. 07.06. 2019 року відповідачем повідомлено про відмову у виплаті компенсації, вмотивоване тим, що щорічна компенсація вартості санаторно-курортної путівки за 2018 рік не буде виплачена, у зв`язку із отриманням в 2019 році санаторно-курортної путівки. Вважає дії відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Конституції та Законодавству України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 43-45).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки усім наявним фактам, зробив висновки невідповідні обставинам справи, вважає рішення є незаконним та частково необґрунтованим, посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Просить судове рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в пункті 27 «Порядку надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортним установам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи» №854, вказано, що інформація про кількість громадян, віднесених до категорії 1, які взяті на облік для виплати компенсації за невикористану путівку, подається органами соцзахисту населення до 1 листопада поточного року, а уточнена інформація до 1 червня наступного року. Тобто інформацію про те, що позивача взяли на облік для виплати вищевказаної компенсації за 2018 р. посадові особи повинні були подати для отримання фінансування до 01.06.2018 р., а цього зроблено не було, уточнену інформацію про тих, хто написав заяви після 15 жовтня 2017 року до 1 червня 2018 року, як це передбачено законодавством посадові особи відповідача-1 не подали. Вважає помилковим висновок суду, що заяву від 09.01.2018 року треба врахувати не до 1 червня, а до 1 листопада 2018 року. Також зазначає, що відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 20.02.2018р. №257, сума компенсації замість путівки складає 481 грн. на 2018 рік (а.с. 49-51).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с. 8)

Відповідно до довідки від 30 листопада 2016 р. № ОСОБА_1 є особою яка має статус внутрішньо переміщеною особи (а.с. 9).

Позивач є особою, учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

09.01.2018 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради про призначення грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (а.с. 32-33).

27.06.2018 року позивачем до Департаменту подано заяву, на отримання санаторно-курортної путівки.

Рішенням від 17.05.2019 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської Ради відмовив у призначенні компенсації замість санаторно-курортної путівки, оскільки згідно заяви від 27.06.2018 на отримання санаторно-курортної путівки позивачу видано договір від 08.05.2019 №113 на санаторно-курортне лікування в санаторій «Арктика» м.Бердянськ, строком заїзду з 10.05.2019 по 27.05.2019.

10.06.2019 року позивач подав скаргу до Департаменту, в якій просив пояснити чому тільки через півтора роки після подання заяви йому надіслали рішення-відмову у виплаті компенсації за 2018 рік, тому що отримав путівку в 2019 році та вимагав виплатити щорічну грошову компенсацію в сумі 481 грн. (а.с. 13).

Листом від 18.06.2019р. №Н-9637-11-1.1.2 відповідач-1 повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до п.8 Постанови КМУ від 23.11.2016 №854, інформація про кількість громадян, узятих на облік для забезпечення путівками шляхом надання грошової допомоги та виплати компенсації у наступному році формується органами соціального захисту до 15 жовтня поточного року. Враховуючи заяву від 09.01.2018р. виплата компенсації замість санаторно-курортної путівки передбачена у 2019 році. 27.06.2018 до Департаменту була подана заява щодо постановки на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням. У зв`язку з тим, що було укладено трьохсторонній договір від 08.05.2019 №113 на санаторне-курортне лікування в санаторій «Арктика» м. Бердянськ, в призначені грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки було відмовлено (а.с. 14).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача-1 у невиплаті ОСОБА_1 щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку у 2018 році у сумі 481,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, механізм надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортних путівок або путівок на відпочинок (далі - грошова допомога) через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, здійснення громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги, а також виплати зазначеним громадянам грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні, визначений Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2016 року №854 (в редакції, що діє на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 24 Постанови КМУ № 854 за бажанням громадянина, віднесеного до категорії 1, одного із батьків дитини з інвалідністю або особи, яка їх замінює, у разі відмови від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку виплачується грошова компенсація у розмірі середньої вартості путівки в Україні, що встановлюється Кабінетом Міністрів України щороку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про розмір середньої вартості путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №838 від 08.11.2017 середня вартість путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, та дітям, яким установлено інвалідність, пов`язану з Чорнобильською катастрофою, визначається Міністерством соціальної політики щороку з розрахунку 35 відсотків розміру одного прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність (із заокругленням до однієї гривні).

Відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 20.02.2018р. №257 «Про встановлення середньої вартості путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, та дітям, яким установлено інвалідність, пов`язану з Чорнобильською катастрофою», установлена середня вартість путівки в межах бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у сумі 481 грн. Цей наказ застосовується з 01 січня 2018 року.

Відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 28.02.2018р. №299 «Про встановлення середньої вартості путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, та дітям, яким установлено інвалідність, пов`язану з Чорнобильською катастрофою», наказ від 20.02.2018р. №257 втратив чинність та установлена середня вартість путівки в межах бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у сумі 524 грн. Цей наказ застосовується з 01 січня 2019 року.

Отже, відповідно до п.24 Постанови КМУ № 854 виплата грошової компенсації здійснюється у разі відмови особи від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку.

Щодо доводу апелянта, що інформацію про взяття на облік для виплати компенсації за 2018 р. посадові особи повинні були подати для отримання фінансування до 01.06.2018р. та що висновок суду першої інстанції, що заяву від 09.01.2018 року треба врахувати не до 1 червня, а до 1 листопада 2018 є помилковим, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звертався до відповідача із заявою від 09.01.2018 року про призначення компенсації замість санаторно-курортної путівки, разом із тим з 27.06.2018 згідно поданої заяви взятий на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Відповідно до п. 27 Постанови № 854 Інформація про кількість громадян, віднесених до категорії 1, та дітей з інвалідністю, яких взято на облік для забезпечення путівками та для виплати грошової компенсації у наступному році, подається органами соціального захисту населення структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій до 1 листопада поточного року (уточнена інформація - до 1 червня наступного року) з метою узагальнення такої інформації та подання Мінсоцполітики до 15 листопада поточного року (уточнена - до 15 червня наступного року).

Тобто, відповідно до п. 27 Постанови № 854 департаментом була подана інформація про ОСОБА_1 , який був на обліку для забезпечення путівками (у наступному році) у 2019 р., до 1 листопада 2018 року, а ні як помилково вважає позивач до 1 червня 2018 року в рамках уточненої інформації. В нормі (п. 27 Постанови №854) чітко зазначено, що інформація про кількість громадян для забезпечення путівками та грошової компенсації у наступному році - подається до 1 листопада поточного року, а уточнена - до 1 червня наступного року. Оскільки позивач звернувся у січні 2018р., то компенсація повинна бути виплачена у 2019р.

При цьому, позивачем подана заява 27.06.2018 про забезпечення санаторно-курортним лікуванням, відповідно його було знято з обліку на виплату компенсації замість санаторно-курортної путівки та взято на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Як вбачається із позовної заяви позивач просить компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку у 2018 році, що спростовується матеріалами справи, оскільки путівка за 2018 рік позивачем використана у 2019 році.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не спростовує висновків місцевого суду та погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись стаття 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 37, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 р. у справі № 200/8116/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 р. у справі № 200/8116/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв