Справа № 200/2410/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року справа №200/2410/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Кобець О.А., за участі представника позивача Зябської З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (повне судове рішення складено 29 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/2410/19-а (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Дружківської міської ради, виконавчого комітету Дружківської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Дружківської міської ради (далі - Дружківська міськрада, відповідач-1) та Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго», відповідач-2) про зобов`язання відповідача-1 прийняти рішення, яким дозволити відключення квартири від мережі центрального опалення з влаштуванням індивідуального опалювального пристрою, та зобов`язання ОКП «Донецьктеплокомуненерго» здійснити перерахування за період трирічної давнини з врахуванням обсягу теплопостачання без будь-яких стягнень, до вирішення справи у суді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку ОСОБА_1 , відповідачем-1 безпідставно відмовлено ОСОБА_2 у влаштуванні індивідуального опалення у квартирі, оскільки відповідно до законодавства позивач має право відмовитись від центрального опалення (ЦО), тому, вважаючи порушеними права позивача як споживача, звернулась до суду з відповідним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач наголошує, що місцевим судом не враховано всіх фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Зокрема, судом не враховано, що між позивачем, як споживачем, та будь-яким комунальним підприємством відсутні угоди на постачання теплової енергії, що надає право не отримувати комунальні послуги з теплопостачання та відмовитись від центрального теплопостачання. Наголошує на тому, що Дружківська міськрада має всі повноваження надати позивачу згоду на влаштування індивідуального електричного опалення, натомість, відмовляючи у наданні такого дозволу, зазначає про необхідність відключення від центрального опалення житлового будинку в цілому при наявності оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Інші особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Представник позивача - ОСОБА_1 звернулась до міського голови із заявою щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж ЦО та ГВП з улаштуванням індивідуальної (автономної) системи теплопостачання (а.с.121).

05.02.2019 виконавчим комітетом Дружківської міськради надіслано на адресу ОСОБА_1 витяг з протоколу від 31.01.2019 № 1 засідання комісії по відключенню окремих приміщень житлових будинків територіальної громади м. Дружківка від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, згідно якому відмовлено позивачу у наданні дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання для подальшого улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання окремої квартири багатоповерхового житлового будинку, з посиланням на п. 2.1 та 2.2 «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

Як вказано у наведеному вище протоколі, питання відключення від системи централізованого опалення можуть бути розглянуті тільки по житловому будинку в цілому при наявності оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та відповідно до неї (а.с.24, 25).

Також ОСОБА_1 зверталась до відповідача-2, на що отримала лист від 17.01.2019 № 3-42, в якому зокрема зазначено, що в 2009 році співробітниками ВО «Дружківкатепломережа» складено акт про самовільний демонтаж приладів опалення, на основі якого 09.09.2012 було видано припис на відновлення самовільно переобладнаної системи опалення, який гр. ОСОБА_2 не виконано (а.с.19, 22-23).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КАС України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу ч.6 ст.26 вищезазначеного Закону, у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

В свою чергу, ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач теплової енергії має право, серед іншого, на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила № 630).

Відповідно до пункту 25 зазначених Правил № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

На виконання приписів пункту 25 зазначених Правил, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 затверджено Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Цим порядком визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку (секції, під`їзду) або його окремих приміщень при відмові споживачів від послуг централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок № 4).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 до Порядку № 4 були внесені зміни, загальний зміст яких зводиться до можливості відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води лише цілого житлового будинку, а не його окремих приміщень.

Так, відповідно до пункту 2.1 Порядку № 4 для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Згідно пункту 2.2 Порядку № 4 після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

Пунктом 2.2.2 Порядку № 4 передбачено, що підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП є невиконання умов, визначених у пунктах 2.1 та 2.2 цього Порядку.

Таким чином, зі змісту вказаних норм слідує, що необхідною умовою для прийняття Комісією рішення про відключення багатоквартирного будинку від мереж ЦО і ГВП є наявність протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП.

Як вбачається з технічної довідки на житловий будинок по АДРЕСА_1 , житловий будинок складається з двох під`їздів по п`ять поверхів з кількістю квартир - 60 (а.с.101).

Отже, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , тобто власником окремого приміщення (квартири) у багатоквартирному будинку.

При розгляді постійно діючою міжвідомчою комісією з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання та встановлення індивідуального джерела опалення заяви ОСОБА_1 від 18.12.2018 про надання дозволу на відключення між мереж централізованого опалення та постачання гарячої води для встановлення індивідуального опалювального приладу в квартирі було відсутнє рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення, підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до п.п.2.2.2 Порядку № 4 підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП є невиконання умов, визначених у пунктах 2.1 та 2.2 цього Порядку.

Отже, враховуючи, що підтриманого всіма власниками рішення про відключення будинку по АДРЕСА_1 від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення до відповідної Комісії не було надано, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підстав для задоволення такої заяви ОСОБА_1 не було.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 19.06.2018 у справі № 766/13874/17, що в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для врахування судом.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорено права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

За приписами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Приписами статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення відповідача-1 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на відключення від мереж ЦО та влаштування індивідуальної системи опалення є правомірним.

У спірних правовідносинах відповідач діяв без порушення меж повноважень, визначених законами України, законно та обґрунтовано, а отже, не порушив вимоги ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому колегія суддів вважає правильним висновок, що позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги, а тому позовні не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 200/2410/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 19 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук