Справа № 420/1233/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/1233/19
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

представника апелянта - Вдовиченко Г.В. (ордер від 14.11.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. від 23.10.2018 року про стягнення виконавчого збору у сумі 933 653,91 грн. у виконавчому провадженні ВП №50869451.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2010 році рішенням Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі №2-3264/09 стягнуто з ОСОБА_1 (позичальник), TOB "Фріз" (поручитель) та TOB "Круассан" (поручитель) в солідарному порядку на користь ВАТ "Ерсте Банк", правонаступником якого є TOB "Фінанс Транс Груп", заборгованість за кредитним договором №014/5142/2/12592 від 31.03.2008 року в сумі 1 224 930,02 доларів США. В грудні 2010 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по вказаній справі та 19.04.2016 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №50869451. Разом з цим, 25.08.2016 року між TOB "Фінанс Транс Груп" (новий стягувач) та ОСОБА_1 (основний боржник) укладено Договір, за яким сторони домовились про добровільне врегулювання заборгованості і за домовленістю між сторонами TOB "Джоль" сплатило на користь TOB "Фінанс Транс Груп" за ОСОБА_1 частину боргу, а саме - 5 555 790,28 грн., право вимоги залишку заборгованості ОСОБА_1 перед TOB "Фінанс Транс Груп" передано до TOB "Арма Факторинг" за договором про відступлення прав вимоги (факторингу) №380 від 10.10.2016 року та 11.10.2016 року ці права вимоги TOB "Арма Факторинг" передало TOB "Джоль" за відповідним договором. 18.09.2018 року TOB "Фінанс Транс Груп" звернулось до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого документу. Заяву виконавцем задоволено та виконавчий лист повернуто стягувачу. Водночас, повертаючи виконавчий лист, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, який за своєю сутністю є винагородою виконавця за здійсненні примусові дії. Однак, оскільки позивачем добровільно сплачено кошти за виконавчим листом, державним виконавцем не вчинялись дії по їх стягненню, вказана постанова є безпідставною, неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам Закону України "Про виконавче провадження", помилково не враховано, що виконавчий збір є відповідною винагородою державного виконавця, яка справляється за вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Водночас, як свідчать обставини справи, між сторонами виконавчого провадження самостійно врегульовано питання щодо повернення боргу, державним виконавцем не вчинялись будь-які дії, що призвели до погашення заборгованості. Зазначені обставини виключають можливість справляння виконавчого збору з боржника, а тому оспорювана за цим позовом постанова не відповідає критерію обґрунтованості і правомірність, що є безумовною підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на правильність висновків суду першої інстанції, необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.04.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову ВП №50869451 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-3264/09, виданого 23.12.2010 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фріз" та Виробничо-торгівельної компанії "Круассан" у вигляді ТОВ в солідарному порядку на користь ТОВ "Фінанс Траст Груп" заборгованості за кредитним договором №014/5142/2/12592 від 31.03.2008 року в розмірі 9 336 539,11 грн., що еквівалентно станом на 18.05.2009 року за курсом НБУ України - 1 224 930,02 доларів США.

Встановлено боржнику 7-ми денний термін для самостійного виконання вимог виконавчого документа та повідомлено, що при не виконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, його виконання буде проведено в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Разом з цим, 25.08.2016 року між TOB "Фінанс Транс Груп" (новий стягувач) та ОСОБА_1 (основний боржник) укладено Договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором з фізичною особою №014/5142/2/12592 від 31.03.2008 року, за яким ОСОБА_1 визнає, що її заборгованість у гривнях складає 39 215 824,72 грн. та з цієї суми зобов`язується сплатити 12 386 703,10 грн., а залишок заборгованості в сумі 26 829 121,62 грн. буде прощено та списано.

Згідно платіжного доручення від 10.10.2016 року №1 за домовленістю між сторонами, TOB "Джоль" сплатило на користь TOB "Фінанс Транс Груп" за ОСОБА_1 5 555 790,28 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2008 року №014/5142/2/12592.

Також, відповідно до Договору про відступлення права вимоги (факторингу) №380 від 10.10.2016 року, за яким права вимоги залишку заборгованості ОСОБА_1 перед TOB "Фінанс Транс Груп" переданий до TOB "Арма Факторинг" за договором про відступлення прав вимоги (факторингу) №380 від 10.10.2016 року.

За Договором від 11.10.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №2346, права вимоги TOB "Арма Факторинг" передало TOB "Джоль".

18.09.2018 року TOB "Фінанс Транс Груп" звернулось до начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою, в якій відповідно до приписів ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" просило повернути виконавчий лист №2-3264/09 від 23.12.2010 року та зняти арешт з майна ОСОБА_1

Розглянувши вказану заяву, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову від 23.10.2018 року про повернення виконавчого листа №2-3264/09, виданого 23.12.2010 року Київським районним судом м. Одеси, ТОВ "Фінанс Транс Груп". Припинено чинність арештів майна боржника, накладених в межах ВП №50869451.

Разом з цим, з огляду на завершення виконавчого провадження №50869451, державним виконавцем винесено постанову від 23.10.2018 року ВП №50869451 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 933 653,91 грн.

Не погоджуючись із стягненням виконавчого збору, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість постанови державного виконавця, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів законність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки за нормами ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка містить вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, не визначено, що виконавчий збір не стягується у разі повернення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає неправильними, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч. 5 ст. 26 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За приписами ст.ст. 40, 42 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 42 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 9 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведених правових норм показав, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Натомість, як показали обставини справи, погашення заборгованості в межах суми стягнення за виконавчим провадженням врегульовано самостійно сторонами виконавчого провадження, що і стало підставою для звернення стягувача із заявою про повернення йому виконавчого документа.

Таким чином, державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом.

Доказів того, що судове рішення виконано у зв`язку із вжитими державним виконавцем заходами не наведено відповідачем під час розгляду справи і такі обставини не підтверджені матеріали виконавчого провадження.

Отже, з огляду на те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, а виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми, погашення заборгованості за виконавчим листом здійснено без фактичної участі державного виконавця, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у державного виконавця не виникло обставин для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Разом з цим, доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом апеляційний суд вважає помилковими, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, оскільки обставини справи показали, що у державного виконавця не виникло обставин для винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, колегія суддів вважає, що відповідне рішення не може відповідати критерію обґрунтованості і правомірності, що є підставою для його скасування.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішенням, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. від 23.10.2018 року про стягнення виконавчого збору у сумі 933 653,91 грн. у виконавчому провадженні ВП №50869451

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 19.11.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль