Справа № 554/7537/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 р.Справа № 554/7537/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - Чікової Тетяни Анатоліївни на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 20.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Струков О.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002 по справі № 554/7537/19

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про примусове видворення іноземця за межі України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернулось до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , в якій, з урахуванням уточнень, просив суд:

- примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- затримати строком на шість місяців з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.03.2019 року працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області виявлено факт незаконного перебування на території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше, 16.08.2017 року, відносно відповідача Головним управлінням Державної міграційної служби у Львівській області складений протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., який сплачений ОСОБА_1 того ж дня. 16.08.2017 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким відповідач ознайомився, що підтверджується його власноручним підписом та зобов`язався виїхати за межі України у визначений термін, а саме: до 30.08.2017 року. Відповідач рішення про примусове повернення не виконав. 29.03.2019 року за порушення правил перебування на території України стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення і постанову, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1700,00 грн. Штраф не сплачений.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.08.2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.08.2019 року та ухвалити постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що відповідач самостійно територію України у встановлений строк не покинув і на даний час нелегально перебуває на території України, оскільки не має документу, який дає йому право перетину державного кордону, а саме: паспорту в зв`язку з його втратою та не має фінансової можливості виїхати за межі території України самостійно. Крім того вказує, що відповідач мав намір оскаржити в судовому порядку рішення про примусове повернення з України, прийняте 16.08.2017 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без змін, а рішення Октябрсього районного суду м. Полтави від 20.08.2019 року без змін.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 прибув в Україну 10.03.2017 року через ПП «Доманове» у приватних справах по паспортному документу громадянина Азербайджану серії № НОМЕР_1, виданому 30.07.2016 року терміном дії до 29.07.2026 року. До цього часу останній територію України не покидав.

16.08.2017 року працівниками Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано відповідача покинути територію України у термін до 30.08.2017 року. Другий примірник рішення про примусове повернення вручений відповідачу 16.08.2017 року і з яким він ознайомився та зобов`язувався виїхати за межі України у визначений термін (а.с. 16-17).

29.03.2019 року посадовими особами Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн., який ним не сплачений (а.с. 12).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що паспорт, по якому відповідач заїхав в Україну у нього викрали рік тому на залізничному вокзалі м. Києва, про що він повідомив працівників поліції, але до посольства Республіки Азербайджан в Україні з питання отримання нового паспорта не звертався. Доказів спростування вказаної обставини матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушив правила перебування на території України, через що притягувався до адміністративної відповідальності, добровільно не виконав рішення про примусове повернення з України, не має в Україні постійного місця проживання, роботи і законних джерел доходів, заборони примусово видворити його з України відсутні, отже позовні вимоги про примусове видворення відповідача за межі території України є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 року (в подальшому - Закон № 3773-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як визначено ч. 1 ст. 26 Закон № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Пунктом 14 статті 1 Закону 3773-VІ визначено термін нелегального мігранта - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У відповідності до ст. 9 Закон № 3773-VI, іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Частиною 1 статті 30 Закону 3773-VІ передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Крім того, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, з рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 16.08.2017 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ознайомлений про що свідчить його власноручний підпис (а.с. 17), проте жодних ґрунтовних пояснень щодо підстав невиконання ним вказаного рішення або не оскарження його в судовому порядку не надано.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 № 38/77) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119, (далі - Інструкція №353) ця Інструкція визначає порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання.

Згідно із п. 4 розділу 1 Інструкції № 353 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Положеннями п. 2 розділу 2 Інструкції № 353 передбачено, що рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Відповідно до п. 4 розділу 2 Інструкції № 353 один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв.

Матеріалами справи підтверджено, що з рішенням про примусове повернення від 16.08.2017 року громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 було ознайомлено та отримано ним другий примірник вказаного рішення в той же день (а.с. 17).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із п. 10 розділу 1 Інструкції № 353 рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Разом з тим, відповідачем не повідомлено та не надано до суду жодних відомостей та доказів стосовно оскарження вказаного рішення про примусове повернення.

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що серед обставин, встановлених в ході судового розгляду та визнаних відповідачем, не вбачається вищезазначених підстав, які б зумовлювали заборону застосування до відповідача процедури примусового повернення до країни його походження.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано рішення про примусове повернення від 16.08.2017 року, яке є чинним, не було оскаржене та не скасовано, а також враховуючи відсутність у громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 документів на право перебування на території України, та на відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" заборон на примусове видворення відповідача, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та необхідності примусового видворення за межі території України вказаного громадянина.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Положеннями ч. 13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як видно з матеріалів справи, на момент винесення рішення від 16.08.2017 року про примусове повернення у ОСОБА_1 був наявний паспорт громадянина Республіки Азербайджан НОМЕР_1, виданий 30.07.2016 року, терміном дії до 29.07.2026 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта (а.с. 20).

З огляду на вказане, затримання іноземця із поміщенням до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, не здійснювалося, оскільки підстави вважати, що іноземець буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення, були відсутні.

Разом з тим, станом на час звернення позивача 20.08.2019 року із даним позовом до суду, у відповідача відсутній документ, який посвідчує його особу.

Таким чином, позивач позбавлений можливості достовірно ідентифікувати особу іноземця.

Більше того, враховуючи невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення про примусове повернення, наявні підстави вважати, що останній буде ухилятися від виконання зазначеного рішення.

При цьому, колегія суддів відмічає, що в матеріалах справи наявні відомості про повторне притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

З огляду на вказане та враховуючи, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не надав суду доказів про своє законне перебування на даний час на території України, а також не виконав добровільно рішення про примусове повернення від 16.08.2017 року у встановлений строк, отже є законні підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17.07.2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" п. 1 ст. 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява № 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява № 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує п. 1 ст. 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відтак, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на передбачені ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI повноваження відповідача на примусове видворення та обставини, встановлені в ході судового розгляду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. На даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Колегія суддів враховує, що відповідач не має документа, що дає право перебування на території України, не має можливості та достатнього фінансового забезпечення, щоб самостійно за свої кошти придбати квитки до Республіки Азербайджан та залишити територію України.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Чікової Тетяни Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 20.08.2019 року по справі № 554/7537/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова В.В. Зеленський