Справа № 127/6042/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6042/16-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

20 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, в якому просив:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року;

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми середньомісячного заробітку, визначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 25 травня 2016 року № 18/152;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити із 1 січня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, що діяла на момент призначення цієї пенсії (лютий 2002 року), виходячи із 90% заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 25 травня 2016 року № 18/152, а також виплатити недоплачену за цей час суму.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці задоволено повністю. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року та змінити постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року шляхом доповнення абзацу 7 її резолютивної частини після слів "а також виплатити недоплачену за цей час суму" словами "без її обмеження максимального розміру", а в решті постанову суду першої інстанції залишити без змін. В касаційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року в частині позовних вимог, що стосуються відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року скасовано. Направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Перед початком розгляду справи позивачем заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача.

Згідно з статтею 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне допустити заміну управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Позивач в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В свою чергу, отримавши матеріали даної справи, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, в частині позовних вимог, що стосуються відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга Пенсійного фонду України не підлягає задоволенню в цій частині, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з лютого 2002 року по даний час перебуває на обліку спочатку в органах соціального захисту населення, а згодом в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію по другій групі інвалідності, обчислену відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% середньомісячного заробітку, що підтверджується пенсійним посвідченням наявним в матеріалах справи та довідкою медико-соціальної експертизи серії НОМЕР_1 (а.с. 10, 11).

З записів трудової книжки позивача вбачається, що він працював в органах прокуратури з 29 грудня 1986 року по 31 жовтня 2006 року (19 років 10 місяців і 2 дні) та з 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року (дата звільнення) - 8 років 9 місяців і 1 день, а всього 28 років 7 місяців і 3 дні (а.с. 12-14).

23 вересня 2015 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з заявою про зарахування до свого загального стажу роботи та вислуги років у прокуратурі час роботи з 03 липня 2006 року по 31 жовтня 2006 року та з 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року.

Проте, листом управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 07 жовтня 2015 року позивача повідомлено про те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" із 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру" та деяких інших законодавчих актів, і тому із зазначеної дати пенсії прокурорам не призначаються, а раніше призначені не перераховуються (а.с. 15-16).

25 січня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з заявою про перерахунок його пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 "Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", додавши довідку прокуратури Вінницької області від 21 січня 2016 року № 18/2 про розмір середньомісячного заробітку (а.с. 31-34).

Листом управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 11 лютого 2016 року позивача повідомлено про те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" із 01 червня 2015 року пенсії прокурорським працівникам не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с. 35-37).

У зв`язку з тим, що прокуратура Вінницької області внесла неправильні відомості в довідку від 21 січня 2016 року № 18/2 про заробітну плату позивача і визнала її недійсною, а натомість видала іншу довідку від 10 лютого 2016 року № 18/26 про середньомісячний заробіток, позивач 11 березня 2016 року повторно звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок пенсії (а.с. 39-42), однак відповідач листом від 15 березня 2016 року повторно відмовив йому у проведенні перерахунку пенсії із тих самих підстав (а.с. 43-45).

25 травня 2016 року прокуратура Вінницької області видала позивачу нову довідку про середньомісячний заробіток (а.с. 82), у зв`язку з чим позивач подав вказану довідку на розгляд відповідачу, однак відповідач листом від 01 червня 2016 року відмовив йому у проведенні перерахунку пенсії із вищевказаних підстав.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 18 серпня 2016 року вирішив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пункт 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213 від 02 березня 2015 року, на який посилається відповідач, підлягає застосуванню лише для осіб, пенсія яким відповідно до спеціальних законів, в тому числі до Закону України "Про прокуратуру", нараховується з 01 червня 2015 року. Зважаючи на те, що позивачу пенсія призначена до набрання чинності зазначеним вище законом, норма пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02 березня 2015 року у даному випадку застосуванню не підлягає, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі.

При цьому, суд зазначив, що відсутність правового механізму реалізації визначеного Законом України "Про прокуратуру" права на перерахунок пенсії не може бути підставою для відмови у його проведенні.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії). Оскільки на момент звернення позивача із заявою про перерахунок йому пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт, який визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнятий не був, дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми середньомісячного заробітку є правомірними.

Суд також вказав, що позивач не звертався до відповідача із заявою встановленої форми про призначення чи перерахунок пенсії, а тому підстави для здійснення перерахунку його загального стажу відсутні, та як і порушення його прав. Позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 90 відсотків, яка відповідно до Закону України "Про прокуратуру" є максимальним розміром такого виду пенсії, а тому подальший трудовий (страховий) стаж позивача вже не має впливу на розмір призначеної йому у максимальному розмірі пенсії по інвалідності, а тому його (стажу, роботи позивача після призначення пенсії ) врахування не має доцільності, оскільки жодним чином не вливає на її розмір. Подальший трудовий стаж позивача може мати значення лише для визначення розміру його пенсії у разі призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року в частині позовних вимог, що стосуються відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року скасувати. Направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті постанову постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Між тим, згідно з частиною 5 статті 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до статті 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції Верховним Судом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду касаційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

До набрання чинності нового Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначався статтею 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05 листопада 1991 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно з частиною 2 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Дана редакція Закону № 1789-ХІІ була чинною на момент призначення пенсії позивачу.

На момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду, тобто 23 вересня 2015 року, діяла вже інша норма, а саме Закон України №1697-VII, частиною 1 статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

За приписами частини 6 статті 86 цього Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

З матеріалів справи встановлено, що позивач працював в органах прокуратури з 29 грудня 1986 року по 31 жовтня 2006 року (19 років 10 місяців і 2 дні) та з 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року (дата звільнення) - 8 років 9 місяців і 1 день, а всього 28 років 7 місяців і 3 дні (а.с. 12-14).

До стажу роботи позивача не були зараховані періоди роботи з 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року, оскільки пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у тому числі Закону України "Про прокуратуру" і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Колегія суддів звертає увагу, що з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що з 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року він працював на посадах старшого помічника прокурора області з організації роботи і координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі зі злочинністю, начальником організаційно-контрольного відділу прокуратури області, прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури області, старшого прокурора організаційно-контрольного відділу прокуратури області.

Отже, вищевказані періоди роботи підлягають зарахуванню до стажу роботи, оскільки посади, які обіймав позивач у зазначені періоди відносяться до посад прокурорів.

Крім того, відповідно до частин 1,2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу в зарахуванні у його загальний страховий стаж періоди роботи в органах прокуратури з 03 липня по 31 жовтня 2006 року та з 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року.

Таким чином, адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року є протиправною, а вказані періоди підлягають зарахуванню до стажу позивача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в частині правомірності зарахування до загального стажу роботи час роботи в органах прокуратури, а висновки суду першої інстанції доводами апелянта в цій частині не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування в частині.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Верховним Судом постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасовано в частині позовних вимог, що стосуються відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року.

В даному випадку, для вирішення спірних правовідносин справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції саме в цій частині.

Колегія суддів наголошує, що в іншій частині Верховним Судом постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року залишено без змін, тобто, відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури та зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури та зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 03 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 листопада 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.