Справа № 460/2966/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2019 року м. Рівне №460/2966/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання виконавчого листа №460/2831/18 від 15.08.2018, виданого Рівненським окружним адміністративним судом; визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудки І.О. про закінчення виконавчого провадження ВП №59889478 по виконанню виконавчого листа №460/2831/18 від 15.08.2018, виданого Рівненським окружним адміністративним судом; зобов`язати відповідача здійснити заходи для примусового виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.12.2018, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 ВП №59889478 щодо виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2019. Проте, в подальшому державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2019 за заявою боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в порядку пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання у повному обсязі рішення суду. Позивач вказує, що такі дії та рішення державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є протиправними, оскільки повного виконання рішення суду не відбулося: здійснено лише нарахування коштів, а виплати не проведено. Просив позов задовольнити повністю.

Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача подала до суду письмові пояснення, де зазначила, що рішення суду виконано: нараховано позивачу суму відповідної виплати за рішенням суду; розрахунок виплати проведено 22.05.2019; фактична виплата буле проведена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». Таким чином, рішення суду боржником виконане повністю, а тому правових підстав для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження немає. Третя особа просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 11.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (стаття 287 КАС України), у судовому засіданні на 20.11.2019.

Учасники справи подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

За правилами частини третьої статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, оскільки потреба заслухати свідка чи експерта відсутня.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №460/2831/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 лютого 2017 року по день фактичної виплати; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159; у решті позовних вимог відмовлено (а.с. 16).

Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 15.08.2019 №460/2831/18 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159.

На підставі заяви позивача про примусове виконання рішення суду від 20.08.2019 (а.с. 22) головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудкою І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 ВП №59889478: назва документа виконавчий лист №460/2831/18 виданий 15.08.2019; документ видав Рівненський окружний адміністративний суд; про - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159; боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області; стягувач ОСОБА_2 Валерій ОСОБА_3 (а.с. 24).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудкою І.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2019 ВП №59889478, якою встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення суду та закінчено виконавче провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі іменується Постанова від 30.09.2019) (а.с. 28), яку позивач вважає протиправною.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних дій та рішення Постанови від 30.09.2019, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі іменується Закон України №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За правилами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної Постанови від 30.09.2019 слугувала інформація, що надійшла до виконавчого органу від боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області згідно листа №17061/08 (а.с. 29).

Так, в листі вказано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 ВП №59889478; на виконання рішення суду у справі №460/2831/18 від 20.12.2018 боржником у добровільному порядку проведено нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів; розрахунок виплати проведено 22.05.2019; нарахована сума компенсації втрати частини доходів склала 411,23 грн.; нарахована сума компенсації буде проведена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі іменується Постанова №649).

У свою чергу, позивач вказує, що рішення суду не виконане у повному обсязі, оскільки нарахування виплати здійснено, проте фактичної виплати не відбулося, а відтак у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної Постанови від 30.09.2019 про закінчення виконавчого провадження.

Суд зазначає, що ключовим правовим питанням у даній справі є застосування до спірних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду і джерела погашення компенсації за несвоєчасну виплату пенсії - кошти Пенсійного фонду України чи кошти державного бюджету (далі іменується Порядок).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Насамперед, суд відзначає, що питання про право позивача на компенсацію втрат частини доходів за затримку у виплаті пенсії вже вирішено рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №460/2831/18. Зазначеною постановою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Правові відносини щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (надалі - компенсація) регулюються Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі іменується Закон України №2050-III).

Відповідно до статті 6 Закону України №2050-III компенсацію виплачують за рахунок: - власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; - коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; - коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Положення цієї статті передбачають різні джерела виплати компенсації. Що стосується Пенсійного фонду України, то компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету. Проте Закон України №2050-III не визначає, з яких саме джерел виплачуються ті чи інші компенсації. Це питання врегульовано іншими правовими актами.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 №159 «Порядок проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі іменується Порядок №159).

Відповідно до пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати.

З огляду на вищенаведене, джерелом виплати позивачу як пенсії, так і компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати є кошти Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів» затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Суд звертає увагу, що судові рішення про стягнення коштів і про зобов`язання боржника вчинити дії (нарахувати та виплатити пенсію) є різними видами рішень, які виконуються у різному порядку.

Постанова №649 застосовується не до всіх судових рішень, за якими боржником є Пенсійний фонд України, а лише до рішень судів, за якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету. Тобто до судових рішень, за якими на Пенсійний фонд покладено обов`язок нараховувати пенсійну виплату.

Натомість особливості виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є Пенсійний фонд, передбачені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (стаття 3).

Суд звертає увагу, що позивач не звертався до суду з вимогами про «стягнення суми компенсації», нарахованої відповідачем. Натомість, між позивачем і боржником існували правовідносини щодо виплати компенсації.

Відповідно до статті 7 Закону України №2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Правова позиція щодо застосування вказаних вище правових норм викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року (справа №440/85/19; адміністративне провадження №К/9901/19550/19).

Відповідно до пункту 2 Порядку, у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів. Інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Законах України «Про виконавче провадження» та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За правилами пунктів 3, 4, 5 Порядку, боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику (пункт 10 Порядку).

Таким чином, зазначена постанова Кабінету Міністрів України №649 визначає порядок виплати та передбачає здійснення таких виплат після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету.

Відповідно до статей 23, 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

На виконання вимог Порядку, боржником оформлено Розрахунок компенсації втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати щодо ОСОБА_1 , яким визначено до виплати суму у розмірі 411,23 грн.

Також, боржником оформлено: Доручення на одноразову виплату пенсіонеру ОСОБА_1 на суму у розмірі 411,23 грн. за пенсійною справою №; Повідомлення до доручення на одноразову виплату на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 411,23 грн. за пенсійною справою №.

Тобто, боржником виконано рішення суду повністю в частині нарахування на користь позивача суми виплат, а в частині фактичної виплати такої суми не виконано, з посиланням на норми Постанови №649.

Частиною 1 статті 63 Закону України 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За змістом частин 2, 3 статті 63 Закону України 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що у державного виконавця відсутній альтернативний варіант для досягнення фактичного виконання рішення суду, згідно якого боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, ніж той, що вказаний у виконавчому документі. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, на державного виконавця покладається обов`язок вчинення відповідних заходів, примусового виконання рішення, передбачених Законом України №1404-VIII.

Між тим, у даному випадку державним виконавцем не здійснено необхідних заходів для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України №1404-VIII.

Оскільки на час винесення головним державним виконавцем Постанови від 30.09.2019 про закінчення виконавчого провадження судове рішення не було повністю виконано, у державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону України №1404-VIII.

Відповідно до статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку державним виконавцем не було проведено перевірки фактичного виконання судового рішення у повному обсязі згідно з вимогами Закону України №1404-VIII.

Суд також зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року ЄСПЛ вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення ЄСПЛ у справі «Янголенко проти України», №14077/05 від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення ЄСПЛ у справі «Глоба проти України», №15729/07 від 05.07.2012).

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37). 96. Це має ще більше значення у адміністративних провадженнях.

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Станом на час винесення оскаржуваної Постанови (30.09.2019) не було підстав для висновку про повне реальне фактичне виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №460/2831/18, а відтак не було правових підстав для закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Законом України №1404-VIII.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання виконавчого листа №460/2831/18 від 15.08.2018, виданого Рівненським окружним адміністративним судом, фактично стосуються питання захисту прав стягувача на реалізацію виконання судового рішення, а тому охоплюються вимогою про визнання протиправною та скасування оскаржуваної Постанови від 30.09.2019.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити усі заходи для примусового виконання рішення суду, суд уважає за необхідне відмовити, адже скасування оскаржуваної Постанови від 30.09.2019 про закінчення виконавчого провадження має наслідком автоматичне відновлення примусових виконавчих дій відповідно до вимог Закону України №1404-VIII та не вимагає дублювання такого обов`язку в судовому рішенні.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю шляхом подання до суду звіту про виконання рішення суду є правом суду, а не обов`язком. За своєю правовою суттю встановлення судового контролю застосовується у випадку задоволення позовних вимог зобов`язального характеру. Натомість, задоволення позовної вимоги про визнання протиправною і скасування Постанови від 30.09.2019 про закінчення виконавчого провадження не має наслідком застосування судового контролю, оскільки у разі набрання рішенням суду законної сили, виконавчий орган буде зобов`язаний відновити виконавче провадження самостійно.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, місто Рівне, вулиця Замкова, 29; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, місто Рівне, вулиця Короленка, 7; ), про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2019 року ВП №59889478.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо виконання виконавчого листа №460/2831/18 від 15.08.2018, виданого Рівненським окружним адміністративним судом; зобов`язання здійснити заходи для примусового виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 20 листопада 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.