Справа № 500/924/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8518/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі № 500/924/19 (головуючий суддя Баранюк А.З., час ухвалення 15:47 год., м. Тернопіль, повний текст складений 05.07.2019 ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна фіскальна служба України, про скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління (ГУ) ДФС у Тернопільській області від 04 лютого 2019 року №Ф584-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 20734,89 грн.

Рішенням від 02 липня 2019 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю та ухвалив скасувати податкову вимогу від 04 лютого 2019 року № Ф-584-17.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не повністю відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на підтвердження своїх доводів про звільнення від обов`язку сплати ЄСВ позивач надає довідку за вих.№10 від 17.01.2019.

Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 18 серпня 1995 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Тернопільської області видане свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 на підставі рішення атестаційної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Тернопільської області № 3 від 18 серпня 1995 року. В довідці також зазначено, що відомості про адвоката ОСОБА_1 відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Таке формулювання, на думку відповідача, говорить лиш про те, що дані про ОСОБА_1 не містяться в реєстрі, а не про те, що особа не займалась адвокатською діяльністю. Єдиний реєстр адвокатів України був створений у 2000 році (Постанова ,,Про затвердження Положення про Єдиний реєстр адвокатів України" № 1 від 10.03.2000 Вищої Кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України), а тому дані про адвокатів, які отримали свідоцтва раніше цієї дати, могли і не міститись у реєстрі.

Інформація про зупинення адвокатської діяльності ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до ст. 32 Закону України ,,Про адвокатуру" право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Тому, на думку відповідача, для звільнення від обов`язку по сплаті єдиного соціального внеску недостатньо лише зупинити дію свідоцтва, що підтверджує право на здійснення адвокатської діяльності, необхідно також знятись з обліку у контролюючих органах як самозайнята особа, оскільки саме факт обліку у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, і є підставою для нарахування ЄСВ.

При цьому необхідно врахувати, що виключенню підлягають також відомості з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, статтею 5 Закону про ЄСВ зазначено, що зняття з обліку осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, відбувається за заявами таких осіб після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

Відповідач також акцентує увагу на тому, що у разі зняття з обліку, адвокату необхідно буде подати ліквідаційну звітність з ЄСВ і сплатити належні суми єдиного соціального внеску до моменту подання звітності з ЄСВ включно. При цьому законодавством про єдиний внесок не передбачено призупинення, зокрема, незалежної професійної діяльності.

Виходячи із наведених аргументів, відповідач вважає, що ОСОБА_1 невірно зазначив обставини, за яких припиняється сплата ЄСВ, порядок припинення права на зняття адвокатською діяльністю та зняття з обліку як платника єдиного внеску.

Відповідно до Інформаційних даних ,,Податковий блок" ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДФС у Тернопільській області як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність з 18.08.1995. Жодної інформації про те, що позивач прийняв рішення про припинення або зупинення незалежної професійної діяльності не зафіксовано.

Таким чином, ОСОБА_1 вважається платником єдиного внеску відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464.

Пільги для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність та є пенсіонерами за віком, щодо обов`язку нарахування та сплати єдиного внеску Закон № 2464 не передбачає.

З огляду на викладене, ГУ ДФС у Тернопільській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 подав письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач пропустив строк на апеляційне оскарження.

Крім того, позивач зазначає, що взагалі не займається адвокатською діяльністю з січня 2012 року, але старався звітувати перед податковою службою про отримані доходи. Також, на думку позивача, податкова служба пропустила трирічний строк, а тому просить відмовити в апеляції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення атестаційної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Тернопільської області №3 від 18.08.1995 року ОСОБА_1 18.08.1995 року видане свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 (а.с. 13).

12 листопада 2018 року Головне управління ДФС у Тернопільській області сформувало вимогу №Ф-584-17, якою визначило ОСОБА_1 борг (недоїмку) в сумі 18277,71 грн з єдиного соціального внеску, як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність адвоката.

20.12.2018 позивач подав скаргу до Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо скасування вимоги ГУ ДФС у Тернопільській області про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску від 12.11.2018 року №Ф-584-17.

Рішенням ГУ ДФС у Тернопільській області від 11.01.2019 №21/6/19-00-10-01-06/628 скарга залишена без розгляду з тих підстав, що скарга мала бути подана до органів доходів і зборів вищого рівня (ДФС України) та не підлягає розгляду ГУ ДФС у Тернопільській області (а.с. 46-48).

В подальшому листом від 30.01.2019 позивач звернувся до ДФС України щодо правильності нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в інтегрованій картці платника.

Листом від 27.02.2019 № 9733/6/99-99-11-01-02-16 ДФС України повідомила позивача про те, що відповідно до Інформаційних даних ,,Податковий блок" він перебуває на обліку в ГУ ДФС у Тернопільській області як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність з 18.08.1995 та відсутня інформація про прийняття ним рішення про припинення, відтак, і відбулося нарахування по єдиному соціальному внеску (а.с. 8).

Згідно відомостей з інтегрованої картки платника податків (а.с.41) 21.01.2019 позивачу проведено чергове (щоквартальне) нарахування єдиного соціального внеску та станом на 31.01.2019 заборгованість становила 20734,89 грн., що стало підставою для формування чергової вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 04.02.2019 №Ф-584-17.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року № Ф-584-17 підлягає скасуванню з тих підстав, що ОСОБА_1 не здійснює адвокатську діяльність, а відсутність інформації в Єдиному реєстрі адвокатів України щодо припинення права на заняття адвокатською діяльністю не може нести для нього негативних наслідків, оскільки в цьому реєстрі взагалі відсутня інформація про позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюється Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 5 частини 1статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 2).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 3).

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (частина 8).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VI .

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску.

В постанові від 05 листопада 2018 року у справі № 820/1538/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак, не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України ,,Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі ст.13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст.31).

Положеннями ст. 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин 5 та 6 ст. Закон № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закон набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст. 17 Закону № 5076-VI ).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття ,,зупинення" та ,,припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Позивач стверджує, що з січня 2012 року зупинив займатись незалежною професійною адвокатською діяльністю, підтвердженням чого є надана відповідачем звітність ОСОБА_1 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 та 2016 роки, в яких зазначені нульові доходи та суми нарахованого єдиного внеску ( а.с. 78, 79).

До суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 надав довідку про доходи, згідно якої у 2017 році він працював черговим охоронником у приватному акціонерному товаристві ,,Архітектурно-будівельна науково-проектно-виробнича корпорація" та отримував заробітну плату, з якої утримувався податок з доходів фізичних осіб.

Відповідач, на якого в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не надав суду належних доказів на спростування доводів позивача про зупинення адвокатської діяльності та відсутності доходу від такої діяльності.

Враховуючи наведені обставини та висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що у 2017 - 2019 роках ОСОБА_1 не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених Законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі № 500/924/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 19.11.2019.