Справа № 9901/2/19
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 9901/2/19

Провадження № 11-376заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Сороки Л. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Ліходій О. О.,

розглянула у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (судді Шарапа В. М., Бевзенко В. М., Данилевич Н. А., Шипуліна Т. М., Юрченко В. П.) у справі № 9901/2/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 13 грудня 2018 року № 3862/0/15-18 «Про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Київського окружного адміністративного суду у відставку».

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з прийняттям Закону України від 07 червня 2018 року № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності 05 серпня 2018 року і на підставі якого внесено зміни до статті 137 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), вона має необхідний стаж роботи, який дає їй право на відставку. Проте ВРП, відмовивши позивачці у задоволенні заяви про звільнення з посади судді Київського окружного адміністративного суду у відставку у зв`язку із тим, що вона не має необхідного для цього стажу роботи на посаді судді, у тому числі з урахуванням іншої діяльності, яка може бути зарахована до такого стажу, порушила її права. На думку позивачки, оскаржуване рішення ВРП є протиправним, оскільки порушує принцип рівності громадян перед законом та є дискримінаційним.

Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції

3. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 14 березня 2019 року відмовив у задоволенні позову.

4. Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ВРП обґрунтовано відмовила їй у звільненні з посади судді у відставку, оскільки позивачка не має необхідного 20-річного стажу роботи, що дає судді право на відставку.

5. При цьому суд першої інстанції зазначив, що нормами чинного на час призначення позивачки на посаду судді законодавства, які є спеціальними у регулюванні порядку обчислення стажу судді, що дає право на його відставку, не передбачено зарахування всього періоду роботи на посадах юриста та завідуючої юридичної консультації, а також періоду роботи адвокатом до стажу роботи, що дає право судді на відставку.

6. Суд першої інстанції також дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.

7. Такий висновок обґрунтовується тим, що відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII у редакції, чинній на час звернення позивачки до ВРП із заявою про відставку, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді, а частиною першою статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було передбачено, що суддею може бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

8. Водночас незарахування ВРП зазначеного періоду не спростовує її висновку про відсутність у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

9. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII в редакції Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). Ця норма мала тимчасовий характер і втратила чинність у зв`язку із доповненням статті 137 Закону № 1402-VIII частиною другою згідно із Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон № 2509-VIII).

10. Оскільки відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, який відповідно до частини першої статті 69 цього Закону складає щонайменше п`ять років, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про зарахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку, трьох років роботи в галузі права замість п`яти.

11. Зарахування п`яти років стажу, який передбачений у статті 69 Закону № 1402-VIII, дає ОСОБА_1 право на відставку відповідно до статті 116 цього Закону.

12. На думку позивачки, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин пункт 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII в редакції Закону № 1798-VIII замість статті 137 Закону № 1402-VIII у редакції Закону № 2509-VIII, звузив її право, що не відповідає вимогам частини першої статті 6 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI).

13. На підставі викладеного скаржниця просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги

14. 23 липня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, а ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. У зв`язку з викладеним відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

15. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених у ній підстав.

16. Представник відповідачапросив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух апеляційної скарги

17. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Саприкіній І. В.

18. Суддя Великої Палати Верховного Суду ухвалою від 18 квітня 2019 року залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року в зв`язку з невиконанням вимог пункту 4 частини другої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

19. 29 травня 2019 року згідно з розпорядженням керівника апарату Верховного Суду № 8/0/30-19, виданого на підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 12 «Про дострокове вибуття судді Саприкіної І. В. зі складу Великої Палати Верховного Суду», відповідно до підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, та пункту 3.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

20. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Золотнікову О. С.

21. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 липня 2019 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року, а ухвалою від 15 серпня 2019 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

22. Указом Президента України від 23 квітня 2008 року № 392/2008 «Про призначення суддів», зокрема, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим строком на п`ять років.

23. Указом Президента України від 18 червня 2010 року № 713/2010 «Про призначення суддів», зокрема, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Київського окружного адміністративного суду у межах п`ятирічного строку.

24. Постановою Верховної Ради України від 18 квітня 2013 року № 211-VII «Про обрання суддів», зокрема, позивачку обрано суддею безстроково.

25. 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала до ВРП заяву про звільнення у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

26. На запит ВРП голова Київського окружного адміністративного суду направив відповідачу: копію паспорта судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , довідку та розрахунок стажу роботи на посаді судді з урахуванням стажу професійної діяльності за спеціальністю після здобуття вищої юридичної освіти.

27. Відповідно до розрахунку стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді з урахуванням стажу професійної діяльності за спеціальністю після здобуття вищої юридичної освіти, виданого 20 вересня 2018 року головою Київського окружного адміністративного суду, загальний стаж роботи позивачки становить 29 років 4 місяці 26 днів, з яких:

- з 12 липня 1991 року по 01 листопада 1992 року - юрист юридичної консультації «Легіс»;

- з 03 листопада 1992 року по 01 грудня 1993 року - завідуюча юридичної консультації при Президії Ново-Київської обласної колегії адвокатів;

- з 02 грудня 1993 року по 28 лютого 1995 року - адвокат юридичної консультації № 1 Московського району міста Києва Київської міської колегії адвокатів;

- з 01 березня 1995 року по 15 травня 2008 року - адвокат адвокатської фірми «Защита».

28. 13 грудня 2018 року ВРП прийняла рішення № 3862/0/15-18 «Про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Київського окружного адміністративного суду у відставку».

29. ВРП у своєму рішенні зазначила, що загальний стаж роботи позивачки, який дає право на відставку, становить 12 років 10 місяців 26 днів.

30. Водночас у висновку відповідача зазначено, що крім стажу роботи на посаді судді, що становить 10 років 5 місяців 26 днів, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою в Київському державному університеті імені Тараса Шевченка - 2 роки 5 місяців.

31. Не погодившись із указаним рішенням ВРП, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду, рішення якого переглядається

32. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

33. Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

34. Підстави та порядок звільнення судді визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.

35. Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді.

36. На підставі статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.

37. Статтею 116 Закону № 1402-VIII, зокрема, передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

38. Частинами першою та четвертою статті 55 Закону № 1798-VIII установлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

39. Як установлено судом першої інстанції, 21 серпня 2018 року позивачка подала до ВРП заяву про звільнення у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

40. ВРП рішенням від 13 грудня 2018 року№ 3862/0/15-18 відмовила ОСОБА_1 у звільненні з посади судді Київського окружного адміністративного судуу відставку.

41. Приписами частини першої статті 57 Закону № 1798-VIII передбачено, що рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

42. Як убачається з рішення ВРП від 13 грудня 2018 року№ 3862/0/15-18, ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з посади судді Київського окружного адміністративного судуу відставку, оскільки загальний стаж роботи позивачки, що дає право на відставку, становить менше двадцяти років, передбачених законодавством України.

43. Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

44. Законом № 2509-VIII, якийнабрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

45. На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

46. Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

47. Суд першої інстанції встановив, що Указом Президента України від 23 квітня 2008 року № 392/2008 «Про призначення суддів», зокрема, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим строком на п`ять років.

48. Частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-XII, чинного на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

49. Водночас частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

50. Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

51. З огляду на наведені норми законодавства, чинні на день призначення позивачки на посаду судді, до її стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та три роки роботи в галузі права за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

52. Матеріалами справи встановлено, що на час звернення до ВРП із заявою про звільнення з посади судді у відставку ОСОБА_1 мала стаж роботи на посаді судді 10 років 5 місяців 26 днів.

53. Матеріалами справи також установлено, що позивачка навчалася в Київському державному університеті імені Тараса Шевченкав період з вересня 1986 року по червень 1991 року, після чого працювала в галузі права з липня 1991 року по травень 2008 року.

54. Як убачається з рішення ВРП від 13 грудня 2018 року№ 3862/0/15-18, окрім стажу роботи на посаді судді 10 років 5 місяців 26 днів, відповідач зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді, половину строку навчання в Київському державному університеті імені Тараса Шевченка - 2 роки 5 місяців, що загалом становить 12 років 10 місяців 26 днів.

55. При цьому відповідач не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді, три роки роботи в галузі права.

56. Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зарахування до стажу роботи позивачки на посаді судді також її стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого визначена частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII,тобто трьох років. Зазначенене свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення ВРП з огляду на відсутність у позивачки двадцяти років стажу роботи на посаді судді, необхідного для її звільнення у відставку.

57. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18(провадження № 11-1481заі18).

58. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що навіть за умови зарахування ОСОБА_1 до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права п`яти років, на чому наполягає позивачка в апеляційній скарзі, стаж її роботи на посаді судді не досягне двадцяти років, необхідних для отримання права для виходу судді у відставку (12 років 10 місяців 26 днів (стаж роботи на посаді судді, визначений ВРП) + 5 років (стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, про зарахування якого ставиться питання в апеляційній скарзі) = 17 років 10 місяців 26 днів).

59. Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

60. За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48-49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

61. Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

62. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року№ 5207-VI «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

63. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

64. З огляду на це Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ВРП, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у відставку у зв`язку із тим, що вона не має достатнього стажу роботи, встановленого статтею 116 Закону № 1402-VIII та визначеного відповідно до статті 137 з урахуванням пункту 34 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, діяла у спосіб, визначений Законом № 1402-VIII. До того ж такий підхід до застосування вказаних правових норм не є дискримінаційним та не порушує принцип рівності перед законом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

65. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

66. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

67. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

Т. О. Анцупова Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Ю. Л. Власов О. М. Ситнік

Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич

Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська

О. Р. Кібенко