Справа № 760/19613/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на окрему ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 , внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду по суті його заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання судових рішень комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладене у п. 18 протоколу Комісії від 11.01.2019 № 3, при цьому, відмова мотивована неподанням позивачем документа, що свідчить про причини та обставини поранення, як передбачено п. 11 Порядку № 975, оскільки акт судово-медичної експертизи від 28.03.2016 № 68і, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 04 квітня 2016 року № 1451, які подані разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач 20.03.2019 звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив визнати протиправним рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом розгляду питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням IІI (третьої) групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, також, зобов`язати Міністерство оборони України подати до Солом`янського районного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвали суду звіт про вжиті заходи щодо усунення встановлених порушень.

За результатами розгляду вказаної заяви, 05 серпня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва прийнято окрему ухвалу, якою визнано протиправним рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 18 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 11.01.19 № 3 (затвердженого Міністром оборони України 16.01.2019) та зобов`язано Міністерство оборони України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом розгляду питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ (третьої) групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, відповідно до пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з такою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви позивача.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції розглянув заяву без повідомлення відповідача, чим порушив його право на надання пояснень та заперечень щодо прийнятого рішення. Також, відповідач вказує, що ним виконано судове рішення в повному обсязі та прийнято законне рішення, оскільки вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання судових рішень в даній справі комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладене у пункті 18 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 11.01.2019 № 3.

Відмовляючи позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач зазначив, що ним не подано документ, який свідчить про причини та обставини порушення, які передбачено п. 11 Порядку № 975, оскільки акт судово-медичної експертизи від 28.03.2016 № 68і, який складено зі слів заявника та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 04 квітня 2016 року № 1451, які подані разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Незгода позивача з таким рішенням Міністерства оборони України зумовила його звернення із заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано належним чином судове рішення, в резолютивній частині якого зазначено про обов`язок Міноборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги і прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, водночас, зміст прийнятого рішення свідчить, що Міністерством оборони України не були враховані висновки суду, адже підстави відмови у призначенні такої допомоги вже були визнані судом необґрунтованими.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 2 статті 2 КАС України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч.1).

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч.6).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача з огляду на наступне.

Так, розглядаючи повторно заяву ОСОБА_1 і відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач виходив з того, що заявником не подано документ, який свідчить про причини та обставини отриманого ним поранення, як передбачено п. 11 Порядку № 975, при цьому, як вказує апелянт, ним були враховані висновки Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 822/220/18, де Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в раніше ухваленому рішенні.

Так, згідно вказаних висновків Верховного Суду, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Отже, відмова відповідача в даному випадку є правомірною.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з тим, що відповідачем не виконано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 року з огляду на таке.

Як наголошувалось вище, цим рішенням було визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду по суті заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 такої одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

Водночас, з мотивувальної частини рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 вбачається, що судом була надана оцінка наявності у позивача права на отримання спірної допомоги, яке пов`язується не з моментом звільнення зі служби, а з моментом настання інвалідності, крім того, досліджувалось питання компетенції і обов`язку відповідачів щодо призначення такої допомоги, а також необхідність керуватись при призначенні допомоги Порядком №975. При цьому, питання надання і оцінки документів, які має надати заявник до своєї заяви про призначення грошової допомоги, судом не досліджувалось.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 виконано в повному обсязі, оскільки питання призначення позивачеві одноразової грошової допомоги повторно розглянуто, висновки суду враховані, але відмовлено в призначенні такої допомоги з інших підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас, 19.11.2019 до суду від позивача надійшла письмова заява про відмову від позову відповідно до ст. 189 КАС України.

Вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 КАС України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження.

При цьому, відмова позивача від позову на стадії розгляду його заяви в порядку ст. 383 КАС України законом не передбачена.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За приписами ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 317, 321, 322, 325, 383 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Окрему ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , подану 22.03.2019 в порядку статті 383 КАС України залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова