Справа № 200/5817/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №200/5817/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Кобець О.А., за участю представника позивача Гуревича М.Г., представника відповідача Русіна В.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року (повний текст складено 30 серпня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/5817/19-а (суддя І інстанції - Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» про визнання протиправною бездіяльності відповідача у вигляді не нарахування та невиплати позивачу допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності, зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату допомоги по вагітності та пологах.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 11.08.2014 року працювала на Станції Комунарськ Державного підприємства «Донецька залізниця» на посаді комерційного агента. Згідно з листком непрацездатності позивач перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами та їй була призначена допомога з тимчасової непрацездатності за 126 днів в розмірі 100%. Позивач звернулась до відповідача із заявою про оплату вищевказаного листка непрацездатності. Однак, відповідачем їй було повернено зазначений листок непрацездатності та відмовлено у здійсненні виплати допомоги по вагітності та пологах. Позивач вважає, що відмова відповідача порушує її конституційні права, а тому є протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 200/5817/19-а позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у оплаті листка непрацездатності серія АГУ №244513 за період 27.05.2016 по 29.09.2016 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серії АГУ №244513 від 27.05.2016 року, з урахуванням висновків суду.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

На час настання страхового випадку вагітність та пологи (27.05.2016 року) страхувальником та роботодавцем позивача була регіональна філія «Донецька залізниця» новоутвореного публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яка станом на сьогодні не припинена, не перебуває у стані припинення та зареєстрована на підконтрольній Українській владі території України, у місті Лиман Донецької області. Нарахувати суми матеріального забезпечення має обов`язок сам страхувальник - роботодавець.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача, наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що Позивач ОСОБА_1 з 11.08.2014 року працювала на Станції Комунарськ Державного підприємства «Донецька залізниця» на посаді комерційного агента.

На підставі Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» № 4442-УІ від 23.02.2012р. та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 200 від 25.06.2014р. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Згідно з листком непрацездатності серії АГУ № 244513 від 27.05.2016р. позивачка з 27.05.2016р. по 30.09.2016р. перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами та їй була призначена допомога з тимчасової непрацездатності за 126 днів в розмірі 100%.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача на підставі Наказу №32-ОС від 11.08.2014 року ОСОБА_1 прийнята агентом комерційним станції Комунарськ. На підставі наказу №10/ОС від 22.07.2016 року до трудової книжки внесено запис від 25.07.2016 року, за яким Станція Комунарськ ДП «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Комунарськ» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 №303. На підставі наказу №98-ОС від 13.06.2017 року ОСОБА_1 звільнена у зв`язку з переведенням до структурного підрозділу «Станція Красний Лиман» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за домовленістю між керівниками, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

22.07.2016р. Станція Комунарськ ДП «Донецька залізниця» була реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Комунарськ» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що 25.07.2016р. вчинено відповідний запис № 3 у трудовій книжці позивачки.

15.06.2017р. позивачка прийнята по переведенню до структурного підрозділу «Станція Красний Лиман» (з 20.06.2017р. - «Станція Лиман») регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де вона працює по теперішній час.

20.06.2018р. позивачка звернулась до відповідача в особі Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про оплату вищевказаного листка непрацездатності.

Листом від 05.07.2018р. № 03-03/2324 їй було повернено зазначений листок непрацездатності та відмовлено у здійсненні виплати допомоги по вагітності та пологах з посиланням на те, що згідно трудової книжки позивача у записі №2 відсутня дата, що унеможливлює визначення страхувальника, з яким позивач перебувала у трудових відносинах на момент настання страхового випадку. Крім того, відповідач зазначив, що у наданому позивачем листку непрацездатності серії АГУ №244513 виданий 25.05.2016 року, де вказано за період з 27.05.2016 по 29.09.2016 року зазначено місце роботи ДП «Донецька залізниця» Луганська дирекція залізничних перевезень станція Комунарськ. Однак станція Комунарськ Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» вже була припинена, тому відповідач відмовив у виплаті допомоги по вагітності та пологам.

Не погодившись з даною відповіддю позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, колегія суддів зазначає таке.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"(далі - Закон № 1105-XIV) від 23.09.1999 року № 1105-XIV визначені правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1105-XIV, терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Статтею 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI(далі Закон № 2464-VI), страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цьогоЗакону зобов`язані сплачувати єдиний внесок; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-XIV, застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 20 Закону № 1105-XIV, за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються, зокрема, такий вид матеріального забезпечення як допомога по вагітності та пологах.

При цьому, у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації) виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника (абз. 2 частини першоїстатті30 Закону № 1105-XIV).

У вищезазначеному листі від 05.07.2018р. № 03-03/2324 відповідач зазначає, що для реалізації права застрахованих осіб на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Фонду за страховими випадками, що настали до 22.02.2016р., дати закриття структурних підрозділів ДП «Донецька залізниця», які були зареєстровані у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України було прийнято рішення щодо можливості виплати матеріального забезпечення із застосуванням норм Порядку № 8.

Відповідно до пп.2.2 п 2 Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування України деяким категоріям застрахованих осіб, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017р. № 8 (Порядок № 8) матеріальне забезпечення за цим Порядком надається застрахованим особам, які не реалізували свого права на отримання матеріального забезпечення відповідно до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" та "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема, особам, фактичне місце проживання яких знаходиться в населених пунктах, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, та які перебувають (перебували) у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами, що зареєстровані на тимчасово окупованій території України, в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, або в зоні надзвичайної ситуації.

Для отримання матеріального забезпечення застраховані особи звертаються особисто або через законного представника до відповідного відділення виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) або місцем реєстрації із заявою, яка повинна містити реквізити банківської установи та номер поточного рахунку застрахованої особи для зарахування матеріального забезпечення, та пред`являють паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, а також надають документи, передбачені пунктами 5-9 цього Порядку, а у разі подання заяви законним представником застрахованої особи додатково пред`являються документ, що посвідчує особу законного представника та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (п.4 Порядку № 8).

Згідно з п.13 Порядку № 8 норма частини п`ятої статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не поширюється на строки звернення за призначенням матеріального забезпечення відповідно до норм цього Порядку на осіб зазначених у пункті 2 цього Порядку.

Стосовно доводів відповідача щодо припинення відокремленого підрозділу станція Комунарськ Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» на дату видачі листка непрацездатності суд зазначає, що в трудовій книжці під записом №3 від 25.07.2016 року зазначено про реорганізацію Станції Комунарськ державного підприємства «Донецька залізниця» шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Комунарськ» структурного підрозділу Луганська дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Тобто, станом на дату настання страхового випадку, а саме 27.05.2016 року позивач перебувала у трудових відносинах зі станцією Комунарськ Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця».

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» тільки перебуває в стані припинення, але не припинено та з єдиного державного реєстру не виключено, у зв`язку з чим ПАТ «Українська залізниця» на даний час ще не стало правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні й відомості про те, що Станція Комунарськ ДП «Донецька залізниця» була припинена саме 22.02.2016р. як стверджує відповідач.

Крім того, як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) на ім`я ОСОБА_1 страхові платежі у період з серпня 2014 року по травень 2016 року сплачувались саме Станцією Комунарськ ДП «Донецька залізниця».

На думку суду, твердження відповідача про те, що Станція Комунарськ Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» була припинена на дату настання страхового випадку позивача, підлягає спростуванню.

З огляду на зазначене, суд вважає помилковим доводи відповідача про те, що зазначення у листку непрацездатності місця роботи ДП «Донецька залізниця» Луганська дирекція залізничних перевезень станція Комунарськ є помилковим.

Суд критично ставиться до позиції відповідача про те, що належним відповідачем у даному випадку є роботодавець та страхувальник позивача з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 16 Закону Застраховані особи мають право на: отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 25 Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Частина перша статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.

Згідно з частиною першою статті 34Закону фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Судом встановлено, що позивач звернулась з листком непрацездатності, виданим у встановленому порядку, до відповідача, таким чином виконала вимоги статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відмова відповідача у оплаті листка непрацездатності за рахунок коштів Фонду з формальних обставин порушує право позивача на отримання законодавчо встановленої допомоги.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16.09.1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зауважує, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача у вигляді ненарахування та невиплати позивачу допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серії АГУ №244513 від 27.05.2016 р. та зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу по вагітності та пологах за листком непрацездатності серії АГУ №244513 від 27.05.2016 р.

Однак з урахуванням того, що нарахування допомоги належить до компетенції відповідача, з огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень органу з визначення підстав та прийняття рішення призначення допомоги по вагітності та пологах, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, яке полягає у визнанні протиправними дій Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у оплаті листка непрацездатності серія АГУ №244513 за період 27.05.2016 по 29.09.2016 року та зобов`язанні Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області розглянути листок непрацездатності серія АГУ №244513 за період 27.05.2016 по 29.09.2016 року, з урахуванням висновків суду.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 200/5817/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 200/5817/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко