Справа № 620/2311/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2311/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа: публічне акціонерне товариство виробничо-торгова фірма "Сіверянка" про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача зарахувати їй до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи з 23.01.1984 року по 22.05.1995 року та призначити з 04.07.2019 року пенсію на пільгових умовах за списком № 2 згідно пункту ''б'' статті 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення''.

Чернігівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 03 вересня 2019 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати період роботи з 23 січня 1984 року по 20 серпня 1992 року до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 23 січня 1984 року по 20 серпня 1992 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області також було подано апеляційну скаргу, в якій останнє просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що по досягненню ОСОБА_1 56 років, остання звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (надалі Закон - № 1788-ХІІ).

Відповідач своїм листом №1129-03-21 від 24 липня 2019 року, копія якого наявна в матеріалах справи, відмовив позивачці у призначенні пільгової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи на день подання заяви. У вказаному листі також зазначено, що право на пенсію за списком №2 пункту 2 частини 2 статті 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у позивача виникне при наявності пільгового стажу роботи 7 років 11 місяців 09 днів, при досягненні 57 років.

Позивач не погоджуючись з такою відмовою відповідача звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Порядок застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за № 1451/11731 (далі за текстом - Порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Як убачається з трудової книжки позивачки, копія якої наявна в матеріалах справи, остання з 23.01.1984 року по 20.08.1992 року працювала на посаді: швачки-мотористки 3-го розряду швейного цеху зі шкідливими умовами праці.

Вказані обставини підтверджуються й наявною у матеріалах справи довідкою № 18 від 03.07.2018 року, виданої ПАТ "ВТФ "Сіверянка", в якій зазначено, що позивачка дійсно працювала з 23.01.1984 року по 31.12.1991 рік повний робочий день на Чернігівській фабриці гумотехнічних виробів на посаді швачки та виконувала роботи безпосередньо у виробництві засобів хімічного захисту.

З вказаної довідки № 18 від 03.07.2018 року також убачається, що 18.03.1992 року Чернігівську фабрику гумотехнічних виробів перейменовано в Чернігівську швейну фабрику «Сіверянка» (Наказ № 44 від 18.03.1992 року); 29.10.1992 року Чернігівську швейну фабрику «Сіверянка» реорганізовано в орендне підприємство «Сіверянка» (Наказ № 205 від 24.12.1992 року); 28.12.1993 року орендне підприємство «Сіверянка» перетворено в акціонерне товариство закритого типу виробничо-торгову фірму «Сіверянка» (Наказ № 2 від 28.12.1993 року); 20.05.2011 року закрите акціонерне товариство виробничо-торгову фірму «Сіверянка» перейменовано в публічне акціонерне товариство виробничо-торгова фірма «Сіверянка» (Наказ № 26 від 20.05.2011 року).

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку довідка ПАТ «ВТФ «Сіверянка» № 18 від 03.07.2018 року уточнює саме характер виконуваної ОСОБА_1 роботи, в той час, як період роботи, що зараховуються до спеціального стажу, підтверджується саме трудовою книжкою позивача.

Таким чином, оскільки робота позивачки, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за періоди з 23.01.1984 року по 20.08.1992 року підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідний період має бути зарахований до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо зарахування періоду роботи позивачки з 21 серпня 1992 року по 22 травня 1995 року до пільгового стажу, колегія суддів зазначає наступне.

В трудовій книжці позивачки відсутня інформація щодо проведення атестації її робочого місця за період з 21 серпня 1992 року по 22 травня 1995 року, жодних уточнюючих довідок, що підтверджували б спеціальний трудовий стаж та проведення атестації робочого місця позивача за вказаний період матеріали справи не містять.

Водночас, з наявної у матеріалах справи копії наказу від 23 грудня 1993 року № 168 встановлено, що первинна атестація робочих місць проведена та підтверджено право на пенсію за віком і за списком № 2 працівникам, які вказані у переліку професій до вищевказаного наказу до 23 грудня 1998 року. Відповідно до переліку право на пільгове пенсійне забезпечення підтверджено по хімічному виробництву гумовотехнічних виробів, цех гумотехнічних виробів. Станом на день проведення атестації робочих місць позивачка працювала швачкою швейного цеху № 3, жодних уточнюючих довідок, що підтверджували проведення атестації робочого місця позивачки за вказаний період матеріали справи не містять.

Наказом Чернігівської швейної фабрики «Сіверянка» від 23 грудня 1993 року №168 затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, згідно спискам №1, №2.

Відповідно до листа Державної експертизи Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 05 червня 2001 року №306/13 експертизою матеріалів атестації робочих місць, наданих ЗАТ «Сіверянка», встановлено, що первинна атестація робочих місць проведена відповідно з вимогами нормативних документів по цьому питанню, за її результатами видано наказ від 23 грудня 1993 року №168, яким підтверджено право на пенсію за списком №2 працівникам слідуючих підрозділів, які вказані в переліку професій вищевказаного наказу про результати атестації. Умови оплати праці, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 для професій, приведених в наказі № 168, працівникам ЗАТ «Сіверянка» підтверджено на термін до 23 грудня 1998 року.

В той же час, згідно з додатком до наказу Чернігівської швейної фабрики «Сіверянка» від 23 грудня 1993 року № 168 «Перелік робочих місць, виробництв, професій та посад, працівникам яких підтверджується право на пільгове пенсійне забезпечення», до Списку №2 не віднесено посади швачки, яку в цей період обіймала позивач, що зазначається відповідачем у відзиві та позивачем не спростовано.

Колегія суддів зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі за текстом - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничою середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства суд дійшов висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. У свою чергу, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року №21-183а13, 25 листопада 2014 року №21-519а14, 17 березня 2015 року №21-585а14, від 2 червня 2015 року №21-572а14 та від 17 листопада 2015 року у справі №2-а/679/187/2014.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для зарахування періоду роботи до пільгового стажу з 21 серпня 1992 року по 22 травня 1995 року

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для призначенні позивачці з 04.07.2019 року пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

За вказаних вище обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційні скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційні скарги позивачки та відповідача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев