Справа № 200/12310/19-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 р. Справа№200/12310/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2019 на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову Позивач зазначив, що 24.01.2019 року його було звільнено зі служби в поліції відповідно до наказу ГУНП в Донецькій області № 32 о/с. В день звільнення позивача повний розрахунок по грошовому забезпеченню не був здійснений відповідачем. Позивачем не було використано додаткову відпустку строком 14 календарних днів на рік відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 року по 2019 рік.

З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 січня 2019 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 січня 2019 року в сумі 24244, 08 грн. (двадцять чотири тисячі двісті сорок чотири гривні вісім копійок);

- стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 кошти за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.01.2019р. станом на дату постановлення рішення по суті спору, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення - 527,60 грн. та діб фактичної затримки.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем 04.11.2019 року до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що поліцейським, які звільняються в поліції, виплачується компенсація за дні невикористаної основної щорічної відпустки лише за невикористану відпустку в році звільнення. Зазначив, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій не надається. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 24.01.2019 проходив службу в поліції.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.02.2019 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 32 о/с від 24.01.2019 року, позивача звільнено зі служби в поліції на пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

16.09.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 42 дні за період з 2016 року по 2019 рік.

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 118зі/26/02-2019 від 23.09.2019 року, додаткова відпустка як учаснику бойових дій не замінюється грошовою компенсацією.

Як встановлено судом та не оскаржується сторонами, ОСОБА_1 протягом 2016 - 2019 років не використав відпустку, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», даний факт підтверджується листом ГУНП в Донецькій області № 118зі/26/02-2019 від 23.09.2019 року.

Вважаючи невиплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 92 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги як одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У відзиві на адміністративний позов відповідач не заперечує наявність у позивача як учасника бойових дій права на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, а також те, що впродовж 2016 - 2019 років позивач цю відпустку не використав, грошова компенсація за невикористані дні цієї відпустки не була нарахована і виплачена.

Частиною 10 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Крім того, відповідно до частини 8 статті 8 Розділу III Порядку 260 встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Слід зазначити, що в ч.10 ст. 93 Закону № 580-VIII та ч.8 ст.8 Розділу III Порядку 260 йдеться про «невикористану в році звільнення відпустку» без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №805/5111/15-а (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73249814).

Згідно з нормами частини1 статті 83 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, аналізуючи зазначене, суд зазначає, що в силу ч.10 ст. 93 Закону № 580-VIII та ч.8 ст.8 Розділу III Порядку 260, не використання відпустки ОСОБА_1 не означає припинення права на відпустку, отже при звільненні з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2019 роках додаткову відпустку, передбачену п. 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII.

Водночас, посилання позивача на рішення Верховного Суду у зразковій справі № 620/4218/18 суд вважає помилковими та не бере до уваги, оскільки в даній справі йдеться про компенсацію невикористаних календарних днів додаткової відпустки військовослужбовцю, якому така компенсація визначена ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розрахунок розміру грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, передбачений пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

З огляду на наведені вище положення частини 8 статті 8 Розділу III Порядку № 260, слід визначити розмір компенсації, виходячи з наступного розрахунку: посадовий оклад 2400 грн. + оклад за спеціальне звання 1800 грн. + надбавка за вислугу років 1050 грн. + надбавка за службу в умовах режимних обмежень 360 грн. = 5610 грн. Сума компенсації становить: 10 472 грн. (5610 грн./30 днів * 56 календарних днів).

Тому позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2016-2019 роки підлягають до задоволенню в розмірі 10 472 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ГУНП в Донецькій області на користь позивача суми середнього заробітку за весь період затримки у розрахунку - по день винесення рішення у справі, суд зазначає наступне.

За своєю природою компенсація за час затримку розрахунку при звільненні є мірою покарання роботодавця за неналежне виконання обов`язків і сплачується на користь працівника. Такий правовий висновок відображений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 справа №910/4518/16.

Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року по справі № 804/3722/17.

Виходячи з приписів ст. 116, 117 КЗпП України, з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.

Позивачем надана копія наказу про звільнення позивача з посади № 32 о/с від 24.01.2019 року. Отже, оскільки останній день перебування позивача на службі був 24.01.2019 року, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний 24.01.2019 року.

Таким чином, строк несвоєчасно сплачених сум з компенсації відпустки становить з 24.01.2019 по 19.11.2019 (день прийняття судового рішення) - 300 днів.

З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який регулював би питання розрахунку середньої заробітної плати поліцейського, до спірних правовідносин слід застосовувати загальні положення, що регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників, в частині визначення періоду, за який враховується середня заробітна плата.

Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 24.01.2019 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за листопад 2018 року та грудень 2018 року.

Відповідно до довідки відповідача №538 від 12.08.2019 року, грошове забезпечення позивача у листопаді 2018 року складало - 12793,89 грн., у т.ч. посадовий оклад 2400,00 грн., оклад за спеціальне звання - 1800,00 грн., надбавка за вислугу років - 1050,00 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 240,00 грн., премія - 7303,89 грн., у грудні 2018 року - 13787,69 грн., у т.ч. посадовий оклад 2400,00 грн., оклад за спеціальне звання - 1800,00 грн., надбавка за вислугу років - 1050,00 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 352,25 грн., премія - 13787,69 грн.

Середньоденна сума грошового забезпечення позивача становить - 527,60 грн.

При звільненні позивача відповідачем не виплачено позивачу суму компенсації за невикористану відпустку за 2016-2019 роки в сумі в сумі 10472 грн. В період з 24.01.2019 по 19.11.2019 (день прийняття судового рішення у справі) відповідачем не виплачено позивачу 10472 грн. - компенсацію за невикористану відпустку в 2016-2019 роках.

Суд вважає, що наявні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Суд при визначенні розміру відшкодування позивачу за час затримки розрахунку бере до уваги розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16.

Розрахунок відшкодування позивачу за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 24.01.2019 року по 19.11.2019 року (кількість днів затримки - 300) виглядає наступним чином:

10472,00 грн. - загальна сума компенсації за невикористані дні відпустки за 2016-2019 роки, що мала бути сплачена,

15437,55 грн. (4965,55 грн. + 10472 грн.) позивач при звільненні мав отримати

10472,00 грн. - своєчасно несплачені кошти;

4965,55 грн./ 15437,55 грн. * 100 % = 32,17 % (відсоткова частка виплачених сум), відсоткова частка невиплаченої компенсації становить 67,83% (100% - 32,17%)

300 днів * 527,60 грн. (середньоденне грошове забезпечення) = 158280 грн. (грошове забезпечення за 300 днів).

158280 грн. * 67,83% = 107361,32 грн.

Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає: 107361,32 грн.

Враховуючи викладене вище, відповідач має виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку за 2016, 2017, 2018, 2019 роки в сумі 10472,00 грн. та компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні 107361,32 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподіу судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України - відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86, ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 січня 2019 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 роки у кількості 56 діб, в розмірі 10 472,00 (десять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 107 361,32 (сто сім тисяч триста шістдесят одна гривня 32 копійки).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системиапеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський