Справа № 460/1007/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10420/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у справі № 460/1007/19 (головуючий суддя Щербаков В.В., час ухвалення 10:54 год., м. Рівне, повний текст рішення складений 20 серпня 2019 року) за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2019 року арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28.03.2019 №999/5 ,,Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ".

Рішенням від 12 серпня 2019 року Рівненський окружний адміністративний суд позов задовольнив в повному обсязі.

Визнав протиправним та скасував наказ Міністерства юстиції України №999/5 від 28.03.2019 ,,Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ".

Також суд стягнув на користь позивача - арбітражного керуючого ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішенням суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, без врахування всіх належних і наявних в матеріалах справи доказів, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих, за наявності на те підстав, належать Дисциплінарній комісії, а реалізація рішення про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого здійснюється шляхом видання Міністерством юстиції України відповідного наказу про анулювання свідоцтва.

Так, частиною 2 статті 113 Закону України ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Таким чином, на думку відповідача, рішенням державного органу з питань банкрутства в розумінні ч.2 ст. 113 вказаного Закону є наказ Міністерства юстиції України № 999/5 від 28.03.2019, який позивач оскаржує.

За таких обставин відповідач вважає хибними висновки суду першої інстанції про те, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) не виносився.

При цьому суд не врахував та не надав жодної правової оцінки наявному в матеріалах справи Висновку №15/19 від 21.03.2019 про наявність підстав для прийняття Міністерством юстиції України рішення про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), в тому числі, виданого ОСОБА_1 за НОМЕР_1 від 12.07.2013.

З врахуванням наведеного, відповідач стверджує, що наказ Міністерства юстиції України № 999/5 від 28.03.2019 прийнятий з дотриманням порядку застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого та порядку припинення діяльності арбітражного керуючого.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що посадові особи Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на підставі доручення від 29.01.2019 №828/06/6-19 у період з 05.02.2019 по 07.02.2019 провели позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 12.07.2013 НОМЕР_1), за наслідками якої складена довідка від 29.01.2019 №828/06/6-19 та акт від 18.02.2019 за №1 (а.с.82-92).

Згідно з висновками акта перевірки встановлено порушення арбітражним керуючим:

1) вимог абз.1 п.6.11 розділу VI Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) в частині не усунення порушення вимог абз.3 ч.6 ст. 28 Закону України ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відсутні (не надані) документи, що свідчать про відкриття спеціального рахунку для проведення санації ТОВ ,,Ресторан Шкварочка" та розрахунків з кредиторами по справі про банкрутство №918/1751/14) у строк до 11.01.2019), зазначений в розпорядженні від 05.12.2018 №2;

2) вимог абз.1 п.6.11 розділу VI Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) в частині неусунення порушення вимог п.1 ч.2 ст. 98 Закону України ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо недотримання вимог ч.4 ст.50 або вимог ч.4 ст. 75 Закону України ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" при реалізації об`єкта нерухомого майна - Цегляної споруди, майстерні покритої руберойдом, (адреса місцезнаходження: Львівська обл., с. Бояничі) у справі №914/1154/16 про банкрутство ПАТ ,,Сокальське ЗУБМ".

На підставі висновків акта перевірки від 18.02.2019 за №1 та листа Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21.02.2019 №1684/06/1-19 (а.с.93-96), 01.03.2019 Департамент з питань судової роботи та банкрутства вніс на розгляд Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання №1235 про накладення дисциплінарного стягнення (а.с.98).

За результатами розгляду подання Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) 19.03.2019 прийняла рішення, оформлене протоколом №80/03/19, про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (а.с.102-106).

На підставі зазначеного рішення Дисциплінарна комісія внесла до Міністерства юстиції України подання від 19.03.2019 №927 (а.с.107), за наслідками розгляду якого Міністерство юстиції України винесло наказ від 28.03.2019 №999/5 ,,Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 " та внесло зміни до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (а.с.109).

Вважаючи такий наказ протиправним, арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що анулювання свідоцтва арбітражного керуючого не є дисциплінарним стягненням та можливе як наслідок застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Подання дисциплінарної комісії та її рішення, оформлене протоколом, на які посилається відповідач як на підставу видачі оскаржуваного наказу про анулювання свідоцтва позивача, не є доказом притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач видав оскаржений наказ за відсутності відповідного рішення структурного підрозділу Міністерства юстиції України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про передчасність та необґрунтованість такого наказу.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова основа діяльності арбітражних керуючих врегульована Законом України від 14.05.1992 №2344-XII ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон №2343-XII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2343-XII арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до частини другої статті 107 Закону №2343-XII арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями статті 109 Закону №2344-XII визначено, що дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

Про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення, відповідно до частини четвертої статті 109 Закону №2344-XII робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до пункту 7.1 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5 (далі - Порядок №1284/5), підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є, серед іншого, грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

Отже, дисциплінарним проступком арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути винне невиконання або неналежне виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Підстави ж для притягнення арбітражного керуючого для дисциплінарної відповідальності визначені пунктом 7.1 Порядку №1284/5.

Після прийняття дисциплінарною комісією рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, відповідно до вимог частини першої статті 113 Закону №2344-XII, при наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) на здійснення діяльності, комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.

Згідно з частиною другою статті 113 Закону №2344-XII встановлено, що державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності арбітражного керуючого щодо позбавлення права на здійснення діяльності приймає саме державний орган з питань банкрутства, а не дисциплінарна комісія. Адже притягнення до дисциплінарної відповідальності і пропозиція застосувати до арбітражного керуючого відповідну санкцію - являють собою різні юридичні поняття. Тому, рішення комісії про застосування дисциплінарного стягнення відповідно до норм діючого законодавства, не може бути доказом притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Рішення дисциплінарної комісії має рекомендаційний характер для державного органу, який наділений виключними повноваженнями щодо видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), позбавлення особи права на заняття такою діяльністю, і як наслідок такого рішення - анулювання свідоцтва.

Однією з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), відповідно до пункту п`ятого статті 112 Закону №2344-XII , є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Водночас, згідно з пунктом 27 Положення №81/5 у разі прийняття комісією рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого протокол її засідання та її подання про застосування до арбітражного керуючого такого виду дисциплінарного стягнення у триденний строк направляються до структурного підрозділу для анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та виключення з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України відомостей про арбітражного керуючого, стосовно якого Комісією прийнято рішення.

Пунктом 28 Положення №81/5 передбачено, що структурний підрозділ шляхом надіслання листа за підписом керівника структурного підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, у п`ятиденний строк з дня надходження відповідного протоколу засідання Комісії повідомляє заявника про прийняте Комісією рішення за результатом розгляду заяви або скарги щодо діяльності арбітражного керуючого, організації його роботи, дотримання ним вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики арбітражного керуючого.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла переконання, що пункти 27, 28 Положення №81/5 щодо процедури позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого суперечать частині другій статті 113 Закону №2344-XII.

Частиною третьою статті 7 КАС України встановлено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні органу, уповноваженого приймати зазначене рішення про позбавлення арбітражного керуючого права на здійснення такої діяльності підлягають застосуванню норми Закону №2344-XII, а не Положення №81/5.

Відповідно до частини другої статті 112 Закону №2344-XII у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.

Анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) здійснюється відповідно до пункту 16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2013 року № 93/5 (далі - Положення №93/5), зокрема, у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону №2344-XII (в тому числі накладення дисциплінарного стягнення), структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Міністерства юстиції України про анулювання такого свідоцтва.

Суд першої інстанції встановив, що суб`єкт владних повноважень не надав рішення структурного підрозділу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та самого висновку про наявність підстав для анулювання відповідного свідоцтва про право на заняття діяльністю арбітражного керуючого. Спірний наказ також не містить посилання на вказаний висновок.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 січня 2019 року у справі №820/6626/16, від 16 липня 2019 року у справі №808/4426/15 та від 21 серпня 2019 року у справі № 0240/3397/18-а.

За таких обставин, колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що спірний наказ №999/5 від 28 березня 2019 року прийнятий з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого та порядку припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), у зв`язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у справі № 460/1007/19- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 19.11.2019.