Справа № 803/955/17
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року ЛуцькСправа № 803/955/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представників позивача Самчука А.М. , Матвійчук І.Л. ,

представника відповідача Кушнір Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимог,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3 ) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області), у якому з урахуванням уточненої позовної заяви (т.1, а.с.58-60) просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.02.2017 № та №, рішення від 23.02.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2017 №Ф- та податкову вимогу від 03.05.2017 №1380-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області в період з 12.12.2016 по 23.12.2016 проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої був складений акт перевірки від 29.12.2016 №6637/13-04/ НОМЕР_1 . Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, викладеними в даному акті перевірки, з тих підстав, що наведені у Додатку №1 до акту перевірки дані в частині кількості реалізованої продукції, що в свою чергу впливає на визначення собівартості реалізованої продукції, є невірними. Так, з таблиці 1, наданої позивачем, слідує, що заниження обсягів реалізації продукції, які наводяться з метою собівартості, занижено на 3819,76 кг і 11885,5 шт, тобто собівартість риби, яка пішла на виготовлення не включена в Додаток №1, що призвело до заниження витрат і як наслідок, нарахування ФОП ОСОБА_3 штрафних санкцій. Крім того, по позиціях «кілька балтійська пряного посолу», «хек тушка с/м США» вказані помилково коефіцієнти, оскільки це покупний товар і підприємець його придбав у кілограмах та продав у кілограмах без будь-якої переробки, що призвело до заниження та завищення витрат відповідно. Також вказує на невірне зазначення податковим органом в Додатку №1 до акту перевірки ціну позиції «оселедець «Матьє», кількість реалізованого «Оселедця С/М 350+» та розбіжність в обсягах повернення товару. За вказаних обставин ФОП ОСОБА_3 зазначає, що висновки контролюючого органу про завищення ним витрат при отриманні доходу у 2015 році є необґрунтованими, внаслідок чого податкове повідомлення-рішення від 23.02.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 77260,13 грн є протиправним.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.02.2017 № про застосування штрафної санкції в розмірі 510 грн позивач зазначив, що ревізору надавалися видаткові накладні, акти на повернення продукції, акти на списання, прихід товару та послуг, а тому винесення вищезазначеного рішення є протиправним та необґрунтованим.

Щодо рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, то дане рішення також винесено неправомірно, оскільки ГУ ДФС у Волинській області неправомірно збільшила суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результати річного декларування, та є похідним від нібито наявного порушення щодо визначення бази оподаткування по даному платежу.

Щодо наявних податкової вимоги від 03.05.2 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2017 №Ф-, то вони також винесені неправомірно, оскільки суми, що пред`явлені до стягнення, не визнаються позивачем та оскаржуються в судовому порядку.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.08.2017 відкрито провадження у даній справі (т.1, а.с.1), ухвалою суду від 19.08.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11:00 11.09.2017 (т.1, а.с.61).

В поданих запереченнях на позов (т.1, а.с.78-79) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що в ході проведення перевірки позивачу було вручено лист від 12.12.2016 №211 щодо надання для перевірки первинних документів, які підтверджують дані, відображенні в деклараціях платника, а також надання платником інформації про залишки товарно-матеріальних цінностей в розрізі товару станом на 01.01.2013 року, 01.01.2014 року, 01.01.2015 року та 31.12.2015 року та стан дебіторсько-кредиторської заборгованості на вищезазначені дати. Проте, в ході проведення перевірки інформація про залишки товарно-матеріальних цінностей та стан дебіторсько-кредиторської заборгованості платником не надавалась. За результатами перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, встановлено завищення витрат за 2015 рік на суму 309040,50 грн. Підприємцем в ході перевірки не пред`явлено залишки ТМЦ по позиціях за перевіряємий період, стан дебіторсько-кредиторської заборгованості, книгу обліку доходів та витрат, оборотно-сальдові відомості по рахунках, регістри (рахунки) бухгалтерського обліку та/або інші документи, які пов`язані з веденням обліку доходів та витрат. При цьому залишки ТМЦ на дату завершення перевірки не надано, а тому станом на звітні дати відсутні.

Також, в ході перевірки встановлено заниження суми чистого доходу на суму 309040,47 грн за 2015, чим порушено п.1 ст.7 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ.

Крім того, в ході проведення перевірки платником не надано книгу обліку доходу та витрат за 2014, 2015 роки, чим порушено п.177.10 ст.177 ПК України.

В порушення п.44.1 ст.44 ПК України ФОП ОСОБА_3 не ведеться облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів ведення яких передбачено законодавством, а тому просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача повністю.

Ухвалою суду від 20.09.2017 у справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, та зупинено провадження у справі до закінчення експертизи (т.9, а.с.2-5).

28.10.2019 ухвалою суду поновлено провадження у справі (т.9, а.с.30-31).

Ухвалою суду від 28.10.2019 замінено відповідача його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області (т.9, а.с.33-35).

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали із наведених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.12.2009 ОСОБА_3 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та з 02.12.2009 знаходиться на обліку в Луцькій ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області (т.1, а.с.44, 50-51).

Основними видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є: 10.20 - перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків, додатковий код 46.38 - оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.

На підставі наказу Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 30.11.2016 №1335, направлення від 12.12.2016 №001315 та плану графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на IV квартал 2016 року контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за наслідками якої складено акт перевірки від 29.12.2016 №6637/13-04/НОМЕР_1 (т.1, а.с.12-24).

Згідно з висновками акту перевірки 29.12.2016 №6637/13-04/НОМЕР_1 позивачем, зокрема, порушено:

- п.44.1 ст.44, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2015 р на суму 61808,10 грн;

- п.2 ч.1 ст.7, п.2, 3, 9 розділу III ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2015 рік на суму 69967,72 грн;

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме платником не ведеться книга обліку доходів і витрат;

- п.44.1, п.44.3, ст.44 ПК України, а саме платником не ведеться облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку фінансової звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів ведення яких передбачено законодавством.

На підставі висновків акту перевірки від 29.12.2016 №6637/13-04/НОМЕР_1 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: від 23.02.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем ПДФО, що сплачено податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п в розмірі 510,00 грн (т.1, а.с.7) та №, яким позиваче збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 61808,10 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 15452,03 грн (т.1, а.с.8), винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2017 №Ф- на суму єдиного внеску 69967,72 грн (т.1, а.с.10), рішення від 23.02.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 13993,54 грн (т.1, а.с.57).

Крім того, ГУ ДФС у Волинській області 03.05.2017 винесено податкову вимогу №1380-17 на суму податкового боргу з ПДФО 75931,79 грн (т.1, а.с.11).

ФОП ОСОБА_5 оскаржував вищевказані рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку, однак рішеннями ГУ ДФС у Волинській області від 10.07.2017 №933/ФОП/03-20-10-01-06, №932/ФОП/03-20-10-01-06, №931/ФОП/03-20-10-01-06 скарги позивача залишені без розгляду (т.1, а.с.41-43).

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, рішенню та вимогам, суд приходить до таких висновків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 цієї статті доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

Відповідно до підпунктів 5, 6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід; самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктом 177.4 статті 177 ПК України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України однією з форм податкового контролю є здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Приписи пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачають, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Отже, зі змісту наведеної статті вбачається, що документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, а також виїзною чи невиїзною.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України визначено, що результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Вказане кореспондується з пунктом 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 №84 (далі - Порядок №84). Крім того зазначено, що акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

При цьому пунктами 4-6 Порядку №84 визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, складання акту за результатами перевірки в разі виявлення порушень є обов`язком контролюючого органу, при цьому такий акт перевірки повинен містити детальний опис виявлених порушень, з посиланням на первинні документи, які були досліджені в ході її проведення.

Разом з тим, оцінка висновків акту перевірки надається уповноваженим законом органам влади при вирішенні спору щодо оскарження рішень, прийнятих на підставі такого акту.

Як свідчить акт перевірки ФОП ОСОБА_3 , в ході її проведення контролюючий орган встановив, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 платником реалізовано готову продукцію (риба в асортименті) в кількості 51606,47 кг та 139509,91 шт на загальну суму 6215567,00 грн без ПДВ, при цьому вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що були реалізовані та використані у виробництві продукції, за даними податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік становить 4858300,00 грн.

Разом з тим, в ході перевірки контролюючий орган самостійно визначив фактичну собівартість виготовленої (переробленої) продукції позивача за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, про що зазначено в Додатку №1 до акту перевірки (т.1, а.с.23-24), та зробив висновок про те, що фактичні витрати, понесені позивачем на виготовлення та реалізацію продукції (з врахуванням калькуляції виробництва), становили 4549259,53 грн, внаслідок чого платником завищено витрати, понесені на придбання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані та використані в процесі виробництва (собівартість), на загальну суму 309040,50 грн, що в свою чергу призвело до заниження оподатковуваного доходу на вказану суму та, як наслідок, заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 61808,10 грн.

Водночас позиція позивача базується, зокрема, на тому, що під час перевірки представником контролюючого органу у Додатку №1 до акту перевірки зроблено помилкові розрахунки щодо кількості реалізованої продукції, а відповідно і її вартості, невірно зазначено ціни окремих позицій товару та коефіцієнти використання основної сировини (риба) на одиницю продукції. На підтвердження своїх доводів позивач надав копії видаткових накладних на придбання ним товару та подальшу його реалізацію (т.1, а.с.95-256, т.т.2-7, т.8, а.с.1-167).

З метою визначення обсягу витрат, що були понесені ФОП ОСОБА_3 у 2015 році, які пов`язані з отриманням доходу, у справі було призначено судову економічну експертизу.

За висновками експерта судово-економічної експертизи від 30.07.2019 №8810 вбачається, що дослідженням поданих документів, в обсязі поданих документів, завищення витрат ФОП ОСОБА_3 , понесених на придбання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані та використані в процесі виробництва (собівартість) у 2015 році на загальну суму 309040,50 грн, що описано у висновку акта Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області №6637/13-04/НОМЕР_1 від 29.12.2016, підтвердити не надається за можливе. За результатами проведеного дослідження в об`ємі наданих документів (видаткові накладні, накладні тощо) документально підтверджуються витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у 2015 році СПД ОСОБА_3 у сумі 6174515,96 грн, проте віднести придбання вищезазначених товарно-матеріальних цінностей на витрати, які були реалізовані та використані в процесі виробництва (собівартість), і безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, не надається за можливе (т.9, а.с.2-5).

При цьому в дослідницькій частині вищевказаного висновка судовий експерт зазначив, що дані щодо визначення фактичної собівартості виготовленої (переробленої) продукції за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, наведені у Додатку №1 до акта перевірки №6637/13-04/НОМЕР_1 від 29.12.2016, документально не обґрунтовані.

У порівняльній таблиці висновку експерта також наведено дані щодо суми витрат на придбання ФОП ОСОБА_5 ТМЦ згідно з декларацією платника про майновий стан та доходи за 2015 рік в розмірі 4858300,00 грн, суми зазначених витрат згідно з актом перевірки - 4549260,00 грн та суми витрат на придбання ТМЦ згідно експертного дослідження - 6119993,73 грн.

Отже, за висновком судової економічної експертизи від 30.07.2019 №8810 підтверджено витрати ФОП ОСОБА_3 за 2015 рік на придбання ТМЦ в сумі 6119993,73 грн, що є більше суми витрат як задекларованої платником самостійно, так і визначеної контролюючим органом в ході проведеної перевірки.

При цьому слід зазначити, що документи на підтвердження понесення позивачем інших витрат, зокрема, витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці, вартості виконаних робіт, наданих послуг судовим експертом не витребовувались та в ході експертизи не досліджувались, внаслідок чого віднести придбання ТМЦ на витрати, які були реалізовані та використані в процесі виробництва (собівартість), і безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, експерту не надалося за можливе.

Однак, за актом перевірки такі витрати контролюючим органом були підтверджені, про що свідчать дані, наведені у структурі витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (стор.12 акта перевірки), відтак не потребують додаткового доказування.

Таким чином, беручи до уваги висновки судової економічної експертизи, суд зазначає, що висновки акта перевірки ФОП ОСОБА_3 щодо заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 61808,10 грн внаслідок завищення витрат, понесених на придбання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані та використані в процесі виробництва (собівартість), на загальну суму 309040,50 грн на підставі наведеного у Додатку №1 до акта перевірки розрахунку є необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами.

Відтак, оскільки висновки акта перевірки податкового органу щодо виявлених порушень ґрунтуються на даних, які не підтверджені документально, тому нарахування відповідачем грошових зобов`язань позивачу по податку на доходи фізичних осіб за такі порушення є протиправним.

З огляду на зазначене, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.02.2017 № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 61808,10 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 15452,03 грн прийняте відповідачем необґрунтовано, а тому його слід скасувати як протиправне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон України №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Отже, нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями здійснюється на суму чистого доходу, отриманого від господарської діяльності.

Надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 23.02.2017 року №Ф- в сумі 69967,72 грн та рішенню від 23.02.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно донараховано єдиного внеску в сумі 69967,72 грн, то суд зазначає, що вони є похідними від податкового повідомлення-рішення від 23.02.2017 №.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи судом не встановлено заниження позивачем доходу за 2015 рік на суму 309040,50 грн, тому суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_3 вірно нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок за 2015 рік, що унеможливлює донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з огляду на що вказані вимога та рішення також підлягають скасуванню як протиправні.

Щодо застосування штрафної санкції до ФОП ОСОБА_3 . згідно з податковим повідомленням-рішенням від 23.02.2017 № на суму 510 грн, то суд зазначає наступне.

Як слідує з акта перевірки, за висновками контролюючого органу встановлено порушення позивачем п.177.10 ст.177 ПК України щодо не ведення Книги обліку доходів і витрат, а також порушення п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України щодо не ведення платником обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування.

Разом з тим, спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штраф в сумі 510 грн на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.119.2 ст.199 ПК України за порушенням вимог п.176.2 ст.176 ПК України, який стосується відповідальності податкових агентів за порушення ними вимог податкового законодавства, чого за висновками акта перевірки в діях позивача не встановлено.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що штраф відповідно до податкового повідомлення-рішення від 23.02.2017 № на суму 510 грн застосовано до позивача за порушення в частині не ведення платником обліку і не подання документів при перевірці згідно з вимогою контролюючого органу від 12.12.2016 року (т.1, а.с.81).

Однак, слід зазначити, що відповідальність за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, передбачена статтею 121 ПК України, а не статтею 119 цього Кодексу, як зазначено у спірному рішенні.

Більше того, жодних доказів неподання позивачем первинних документів (акт відмови в наданні таких документів, акт не подання таких документів, тощо) відповідач суду не надав. Водночас, зі змісту самого акта перевірки слідує, що при її проведенні контролюючий орган досліджував надані платником первинні документи згідно з переліком, наведеним на сторінці 6 акта перевірки.

Відтак, слід дійти висновки, що викладені в акті перевірки порушення позивачем вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України належним чином не підтверджені.

Що стосується порушення вимог податкового законодавства в частині не ведення Книги обліку доходів і витрат, то суд враховує таке.

В судовому засіданні представник позивача наголошувала на тому, що обставини викладені в акті перевірки від 29.12.2016 року №6637/13-04/ НОМЕР_1 , щодо не надання позивачем контролюючому органу Книги обліку доходів і витрат, не відповідають дійсності, оскільки на жодному з етапів планової перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області Книга обліку доходів і витрат у ФОП ОСОБА_3 не витребовувалась. Більше того, Книга обліку доходів і витрат надавалася працівникам ГУ ДФС у Волинській області під час перевірки разом з іншими документами, проте з невідомих причин була не взята до уваги працівниками ГУ ДФС у Волинській області.

При цьому, з долученої позивачем до матеріалів справи копії Книги обліку доходів і витрат, зокрема за період 2014- року, вбачається, що така Книга у встановленому законодавством порядку ведеться підприємцем та є належним чином заповненою та оформленою (т.9, а.с.40-55).

З огляду на встановлені обставини у суду відсутні підстави вважати, що позивачем порушено вимоги п.177.10 статті 177 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.02.2017 № є необґрунтованим в частині застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафу за порушення, яке актом перевірки не зафіксоване, прийняте відповідачем без достатніх на те правових підстав, а тому його слід скасувати як протиправне.

Щодо оскаржуваної податкової вимоги від 03.05.2017 №13803-17 на суму податкового боргу з ПДФО 75931,79 грн, то суд враховує наступне.

В силу приписів п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як передбачено підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що податкова вимога надсилається платнику податків лише на узгоджену суму податкового зобов`язання.

Згідно з п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_3 в межах строків давності оскаржив в судовому порядку податкові повідомлення-рішення від 23.02.2017 № та №, тому визначена за даними рішеннями сума є неузгодженою, з огляду на що податкова вимога підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірної поведінки при здійсненні господарської діяльності та порушення вимог податкового законодавства, з огляду на що позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ФОП ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в сумі 2236,70 грн, сплачений відповідно до платіжних доручень від 28.07.2017 №384, 04.08.2017 №22 (т.1, а.с.2, 54).

Як передбачено частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами п`ятою-восьмою статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником позивача в обґрунтування стягнення витрат, понесених при проведенні експертизи, надано суду копію супровідного листа від 06.08.2018 щодо вартості проведення експертизи, копію рахунку на оплату судової експертизи та копію платіжного доручення від 31.10.2018 №1681, згідно з яким позивач сплатив на рахунок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за проведення однієї експертиз загальну суму 21450,00 грн (т.9, а.с.25-27).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, суд враховує те, що висновок експерта складений на вимогу суду відповідно до ухвали від 20.09.2017, відтак в силу задоволення судом позовних вимог підприємця витрати останнього, понесені на оплату експертизи, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені з оплатою експертизи у розмірі 21450 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 23 лютого 2017 року № та №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 23 лютого 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 23 лютого 2017 року №Ф-.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Волинській області від 03 травня 2017 року №13803-17.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, м.Луцьк, Київський майдан, 4, ) судові витрати у розмірі 24526,31 грн (двадцять чотири тисячі п`ятсот двадцять шість грн 31 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 року.