Справа № 120/1676/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1676/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

12 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника позивача: Супруна М.І.

представників відповідача: Сивого М.В., Кучера Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, в якому просив:

Визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення - рішення від 27.03.2019 року за №, №, №, №, №; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2019 року №Ф- та від 11.05.2019 року №Ф-82782-55; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.03.2019 року №; рішення №6 від 02.04.2019 року "Про анулювання реєстрації платником єдиного податку".

Зобов`язати Головне управління ДФС у Вінницькій області поновити реєстрацію фізичної особи ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи з 01.04.2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що акт перевірки від 11.03.2019 року №836/13/ НОМЕР_1 , на підставі якого прийнято податкові повідомлення - рішення від 27.03.2019 року за №, №, №, №, №; не відповідає вимогам, встановленим податковим законодавством, оскільки контролюючим органом порушено порядок проведення перевірки, оскільки обрані суб`єктом владних повноважень підстави проведення перевірки платника податків не передбачені приписами Податкового кодексу України, що свідчить про її незаконність та відповідно відсутність правових наслідків такої.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Іллінецькою районною Державною адміністрацією Вінницької області, про що зроблено запис про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0000589 від 26.08.2005 року та перебуває на обліку в Іллінецькій міжрайонній Державній податковій інспекції.

На підставі п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, відповідно до наказу на проведення перевірки від 15.01.2019 року №188 та згідно плану-графіку проведення планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управляння ДФС у Вінницькій області Кучером Д. С . , проведено планову документальну виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 рік.

За результатами перевірки складено акт №836/13/ від 11.03.2018 року та встановлено наступні порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового законодавства:

1) п. 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 55611,54 грн за 2018 рік;

2) п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку (форма І-ДФ) за 1 - 4 квартали 2016 року, 1 - 3 квартали 2017 року, 2 - 3 квартали 2018 року не у повному обсязі;

3) п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок в сумі 57334,20 грн за 2018 рік;

4) п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 947181 грн;

5) порушення п.п. 1.2, 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору на суму 4634,30 грн.

На підставі даного акту №836/13/ від 11.03.2018 року винесено:

- податкове повідомлення - рішення від 27.03.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на 69514,43 грн, в т.ч. 55611,54 грн. за податковим зобов`язанням та 13902,89 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення - рішення від 27.03.2019 року №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 510 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 27.03.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1183976,25 грн, в т.ч. 947181 грн за податковим зобов`язанням та 236795,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення - рішення від 27.03.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 5792,88 грн, в т.ч. 4634,30 грн за податковим зобов`язанням та 1158,58 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення - рішення від 27.03.2019 року №, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 510 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2019 року №0-, якою нараховано єдиний внесок в розмірі 57334,20 грн,

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.03.2019 року №, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 5733,42 грн;

Окрім цього, ГУ ДФС у Вінницькій області винесено рішення №6 від 02.04.2019 року "Про анулювання реєстрації платником єдиного податку", яким фізична особа - підприємець ОСОБА_1 виключений із Реєстру з 01.04.2019 року.

А також, податковим органом направлено вимогу від 11.05.2019 року №Ф-82782-55 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 63059,97 грн (міститься у заяві про збільшення позовних вимог).

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

За визначенням п.291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За положеннями п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

2) друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

3) третя група - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Тобто для перебування на спрощеній системі оподаткування обсяг доходу фізичних осіб-підприємців протягом календарного року не має перевищувати 1500000 грн. (друга група), 5000000 грн. (третя група).

Порядок реєстрації особи як платника ПДВ регулюється ст. ст. 180-183 розділу V ПК України.

Відповідно до п. п. 1) та п. п. 2) п. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є, зокрема:

1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст. 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Отже, положеннями Податкового кодексу України передбачається можливість обов`язкової та добровільної реєстрації особи в якості платника ПДВ.

Пунктом183.1 ст.183 ПК України встановлено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п.183.2 ст.183 ПК України).

При цьому у відповідності до абз.1 п.183.4 ст.183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

В свою чергу, у ст.181 ПК України наведені вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи в якості платника ПДВ.

Так, згідно з п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої-третьої групи.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що обов`язковій реєстрації платниками ПДВ підлягають особи, у яких загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 грн.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є платником податку на додану вартість за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 року - не реєструвався. Станом на 30.09.2017 року позивач перевищив обсяг доходу 5000000,00 грн для платників єдиного податку 3 групи, який становив 5218114,00 грн, тому 28.09.2017 року подав заяву за №328/ФОП/02-14 на відмову від спрощеної системи оподаткування з 01.10.2017 року в зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів (на загальну систему оподаткування).

Так, з моменту переходу позивача на загальну систему оподаткування на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 почали розповсюджуватись загальні вимоги обов`язкової реєстрації платника ПДВ, передбачені вказаним пунктом.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковій реєстрації платником ПДВ підлягають особи, які, по-перше, мають сукупний дохід протягом останніх 12 календарних місяців більше 1000000грн. (без урахування ПДВ), по-друге, які не є платниками єдиного податку першої - третьої групи.

Водночас, суд звертає увагу, що у разі переходу таких осіб із спрощеної системи оподаткування на загальну, вони зобов`язані не пізніше 10 числа календарного місяця, в якому відбувся перехід, ініціювати реєстрацію платником ПДВ з відповідними зобов`язаннями як платника.

Отже, з моменту переходу позивача на загальну систему оподаткування, щодо позивача почали розповсюджуватись загальні вимоги обов`язкової реєстрації платника ПДВ, передбачені вищезазначеним пунктом, а тому, відповідно до вимог пункту 183.4 статті 183 ПК України позивач повинен був подати заяву до податкового органу.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не подано реєстраційну заяву платника ПДВ після переходу зі спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування з 01.10.2017 року (при цьому загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців перевищила 1000000 гривень., оскільки отримано доходу від реалізації товарів на спрощеній системі оподаткування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 року в сумі 5218114,00 грн) граничний строк подання якої 10.10.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до вимог пункту 183.4 статті 183 ПК України позивач повинен був подати реєстраційну заяву до податкового органу 10.10.2016 року.

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що операції з надання послуг (надходження виручки) з 11.10.2016 року оподатковуються податком на додану вартість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що податковим органом обґрунтовано зазначено про порушення позивачем п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.3 ст. 44, п. 181.1 ст. 181 та п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України та правомірно визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій, а отже податкові повідомлення - рішення № та від 27.03.2019 року є законними та скасуванню не підлягають.

Колегія суддів критично оцінює посилання позивача, щодо неправомірності рішення відповідача №6 від 02.04.2019 року "Про анулювання реєстрації платником єдиного податку", зазначаючи наступне.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, якою виявлені порушення, а не за рішенням особи, що проводить таку перевірку. Також, скаржник вказує, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (3 група) будь - яких порушень за період з 01.01.2018 року по 01.04.2019 року, які були б підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку, ним не допущено.

Вищевказані доводи необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно здійснено перехід на спрощену систему оподаткування з 01.01.2018 року та не дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, а саме: протягом календарного року обсяг доходу перевищив 5000000 гривень ( за три квартали 2017 року дохід склав 5218114 грн).

Таким чином, у позивача відсутнє право на застосування спрощеної системи оподаткування в 2018 році.

Крім того, позивачем в порушення п.п. 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України, до заяви про застосуванню спрощеної системи оподаткування не додано розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування (який є обов`язковим), а також в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування не зазначено обсяг доходу за попередній календарний рік (пункт 5 Розрахунку доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування). Таким чином, позивачем не вказано правдиву інформацію про отриманий дохід протягом 2017 року в сумі 5218114,00 грн.

Вірного висновку дійшов суд першої інстанції, щодо порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України.

Так, Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців передбачений ст. 177 Податкового кодексу України.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у 2018 році, встановлено не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік із додатком Ф2 до податкової декларації, у зв`язку із чим занижено загальний оподатковуваний дохід за 2018 рік на суму 4735903,20 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності у 2018 році, встановлено не подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік із додатком Ф2 до податкової декларації, у зв`язку із чим занижено витрати за 2018 рік на суму 4426950,20 грн.

Встановлено, що сума документально підтверджених витрат фізичної особи - підприємця в 2018 році становить - 4426950,20 грн, а саме: вартість придбання ТМЦ, що реалізовані (молоко) на суму 3935113,40 грн; вартість придбання дизпалива, що використано при придбанні товару 365749,07 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату на суму 99925,32 грн; банківські витрати (плата за розрахунково-касове обслуговування) на суму 16448,75 грн; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 9713,66 грн.

Отже, підприємець не задекларував чистий оподатковуваний дохід за 2018 рік у сумі 308953,00 грн.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення затверджені наказом Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013 року № 481.

Проведеною перевіркою встановлено, що книга обліку доходів і витрат за формою яка встановлена для платників які перебувають на загальній системі оподаткування за 2018 рік не позивачем ведеться.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 69514,43 грн, в тому числі 55611,54 грн основний платіж та 13902,89 грн штрафні санкції року відповідно до податкового повідомлення - рішення № від 27.03.2019 року та застосування штрафної санкції відповідно до податкового повідомлення - рішення № від 27.03.2019 року, скасуванню не підлягають.

Окрім того, перевіркою встановлено, що на порушення п.п. 1.2, 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, занижено суму військового збору на 4634,30 грн, в т.ч. за 2018 рік на 4634,30 грн, у зв`язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік в сумі 308953,00 грн.

Відтак, податкове повідомлення - рішення від 27.03.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 5792,88 грн, в т.ч. 4634,30 грн за податковим зобов`язанням та 1158,58 грн за штрафними (фінансовими) санкціями скасуванню не підлягає.

Стосовно, правомірності нарахування та розрахунку контролюючим органом суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абзац 1 п. 3 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З 01.10.2017 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, тому згідно з абзац 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пунктом 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7% (з 01.01.2016 року 22%) визначеної пунктами 2 та 3 частини 1 статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходів, отриманих від здійснення діяльності, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на які нараховується єдиний внесок, встановлено заниження суми доходу, на який нараховується єдиний внесок: за 2018 рік у розмірі 22% на суму 57334,20 грн. Також встановлено, що за 2018 рік платником отримано чистий дохід у сумі 308953,00 грн, а задекларовано дохід у розмірі мінімальної заробітної плати.

Таким чином, позивачем порушено абзац 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11, ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI із змінами та доповненнями, відтак вимога податкового органу, щодо сплати боргу (недоїмки) від 27.03.2019 року №Ф - в сумі 57334,20 грн та вимога, щодо сплати боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф - 82782-55 в сумі 63059,97 грн - є правомірними та скасуванню в судовому порядку не підлягають.

Водночас, оскільки встановлено порушення позивачем терміну сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.03.2019 року № є також правомірним.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягали, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 листопада 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.