Справа № 320/2238/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2238/19 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, суддя Василенко Г.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просила: визнати протиправною та скасувати вимогу від 28.02.2019 № Ф-10661-57 Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18276,30 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 28 лютого 2019 року № Ф-10661-57.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області подало апеляційну скаргу, у якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 залишити без змін.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області вказує, що згідно з даними інтегрованих карток платника податків у ОСОБА_2 по єдиному соціальному внеску автоматично здійсненні наступні нарахування: за 2017 рік та 1-4 квартал 2018 року - 18276, 72 грн., а тому обліковується загальна сума заборгованості у розмірі 18 276,72 грн.

Апелянт вказує, що головною ознакою для звільнення від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464 є перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція та заява платника єдиного внеску, яка подається після закінчення антитерористичної операції, а на день звернення з заявою позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, а оскільки антитерористична операція триває, тридцятиденний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з такою заявою є передчасним, а відтак, ОСОБА_3 не відноситься до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464.

31.10.2019 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 залишити без змін.

У відзиві позивач вказує, що нарахування недоїмки відбулося за період проведення антитерористичної операції, за наявності умови перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, без врахування положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску та звільняє позивача від його сплати.

Зазначає позивач і те, що посилання апелянта на те, що на день звернення з заявою позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, є його самовільним трактуванням норм закону щодо обов`язкового перебування на обліку в таких органах на момент звернення з даною заявою, адже норми даної статті не містять такої вимоги.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Краснодонським МВУМВС України в Луганській області 30.05.2008.

ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 13.12.2011 Реєстраційною службою Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області про що до Єдиного державного реєстру внесений запис за №0007781 та припинила свою підприємницьку діяльність 04.02.2019 (№ запису: 3007781), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до зазначеного витягу, позивач з 14.12.2011 по 04.02.2019, як платник податків, перебувала на обліку у Старобільській ДПІ ГУ ДФС у Луганській області.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем її проживання позивач була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до с. Путрівка, Васильківського району Київської області, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3239- від 24.01.2019).

06.02.2019 податковим органом проведена повторна реєстрація позивача, як фізичної особи-підприємця та взято на облік як платника податків у Васильківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

У лютому 2019 року Головне управління ДФС у Київській області визначило позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску у сумі 18276,30 грн. та надіслало їй вимогу від 28.02.2019 №Ф-10661-57 про сплату недоїмки у вказаній сумі.

Судом встановлено, що грошові зобов`язання позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18276,30 грн., сплати яких вимагає податковий орган, складаються з таких сум:

8448,00 грн. - зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік;

2457,18 грн. - зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за І квартал 2018 року;

2457,18 грн. - зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІІ квартал 2018 року;

2457,18 грн. - зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІІІ квартал 2018 року;

2457,18 грн. - зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІV квартал 2018 року.

Після отримання, у березні 2019 року, спірної вимоги від 28.02.2019 №Ф-10661-571 ОСОБА_1 21.03.2019 звернулась до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску з 14.04.2014 по 04.02.2019 (дата припинення реєстрації ФОП).

Крім того не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач, 21.03.2019, оскаржила її до вищестоящого податкового органу, в порядку адміністративного оскарження, однак за результатом розгляду скарги, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 19.04.2019 №18662/6/99-99-11-05-02-25, яким вимогу залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи вимогу від 28.02.2019 № Ф-10661-57 Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки), про сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18276,30 грн. протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірному періоді, 2017-2018 роки, (за який винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки з ЄСВ) позивач є платником єдиного внеску, та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, та подала відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а отже є суб`єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення п. 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

При цьому в ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - 2017-2018 роки, позивач перебувала на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669).

Зокрема, пп. б п. 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Згідно п. 1 Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» № 219-VIII від 02.03.2015 постановлено внести до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., N 2 - 3, ст. 11; 2014 р., N 44, ст. 2040) такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" (втратило чинність), від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Старобільськ.

Колегією суддів встановлено, що у спірному періоді, 2017-2018 роки, (за який винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки з ЄСВ) позивач була платником єдиного внеску, та перебувала на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, та подала відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а отже є суб`єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення п. 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464.

З огляду на дію зазначеної норми, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звільнена від виконання обов`язку платника єдиного внеску, встановленого ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. При цьому, станом на момент подання позивачем заяви про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску та станом на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 - триває.

З огляду на наведене, колегією суддів зазначає, що ОСОБА_1 заяву про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску подано своєчасно, що, у свою чергу, свідчить про дотримання позивачем необхідних умов для звільнення від обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт подання позивачем заяви про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску, навіть й після винесення оскаржуваного рішення, але протягом визначеного законодавством строку на подання такої заяви, має бути врахований при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи.

За наведених обставин, правові підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.02.2019 №Ф-10661-57 за спірний період у відповідача відсутні.

Вказане правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.01.2018 у справі № 812/505/17.

Щодо доводів апелянта про те, що на день звернення з заявою позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, а оскільки антитерористична операція триває, тридцятиденний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з такою заявою є передчасним, а відтак, ОСОБА_3 не відноситься до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464, колегія суддів зазначає, що у спірний період (2017-2018 роки) ОСОБА_3 перебувала на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, а тому, за період з 01.01.2017 до 04.02.2019 (повторна реєстрація позивача, як фізичної особи-підприємця та взяття на облік як платника податків у Васильківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) має бути віднесена до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464, і відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка, що виникла у такого платника єдиного внеску, мала визнаватися в подальшому безнадійною та підлягала списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу, а тому, відповідач протиправно сформував і направив позивачу оскаржувану податкову вимогу, що в своє чергу, і змусило позивача звернутися з заявою про звільнення її від сплати єдиного внеску за період з 14.04.2014 по 04.02.2019, незважаючи на те, що антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 - триває, що в свою чергу, на думку суду апеляційної інстанції, є правомірним та відповідає вимогам законодавства.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

З огляду на вказане, аргументи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов