Справа № 200/9638/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. Справа№200/9638/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

представник позивача: ОСОБА_1 В ОСОБА_2 В.

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (надалі позивач, ОСОБА_4 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (надалі відповідач, ГУ ДМСУ в Донецькій області), третя особа Міністерство внутрішніх справ України (далі третя особа, МВС України) про:

визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 ;

зобов`язання ГУ ДМСУ в Донецькій області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 04.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог зазначено таке.

Відповідачем прийнято рішення у формі висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 . Підставою для скасування дозволу стало подання Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де повідомлено про те, що зазначена особа є носієм «злодійських традицій» на прізвисько « ОСОБА_5 », перебуває на психоневрологічному обліку та належить до категорії осіб «наркоман», неодноразово засуджений на території Грузії.

Поряд із вказаним, постановою Дніпровського районного суду м. Київа, яка залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, постановлено примусово видворити ОСОБА_4 з території України.

На підставі наведених обставин та, керуючись нормою п. 3 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», відповідачем прийнято оскаржуване рішення.

Позивач звертає увагу суду, що ним отримано дозвіл на імміграцію, як чоловік іммігрантки, оскільки 09.08.2013 на території України, укладено шлюб із громадянкою Грузії ОСОБА_6 , тобто дозвіл отримано на законних підставах. Позивач документований посвідкою на постійне проживання від 04.12.2013, серії НОМЕР_1 .

Наявна інформація, надана МВС України, Службою безпеки України, органами поліції, Генеральної прокуратури України щодо ОСОБА_4 свідчить, що позивач у розшуку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, не є учасником кримінальних проваджень, повідомлення про підозру йому не здійснювалося. Будь-яка інформація, що позивач може створювати загрозу національній безпеці України відсутня. Відтак, на думку позивача, прийняте відповідачем рішення у вигляді скасування дозволу на імміграцію є незаконним та таким, що порушує його права.

Крім того, звертає увагу суду, що подання про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_4 відсутнє, про що свідчить відповідь Управління взаємодії з Державною міграційною службою МВС України від 27.03.2019 № 36/58аз на адвокатський запит від 06.03.2019 № 41/05-17-10.

Також зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Київа від 24.01.2019 у справі № 826/3099/18 заборону в`їзду ОСОБА_4 в Україну скасовано.

При цьому позивач наголошує, що законодавство України не встановлює будь-яких санкцій чи обмежень при повторному прибутті в Україну осіб, які самостійно виїхали за її межі, після ухвалення рішення про примусове видворення за межі території України.

23 вересня 2019 року до суду надійшов відзив ГУ ДМСУ в Донецькій області, за змістом якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з огляду на таке.

26 січня 2015 року до ГУ ДМСУ в Донецькій області надійшов лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України № 8.1/412-15, яким надіслано подання Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підлягає безумовному виконанню.

У вказаному поданні міститься інформація, яка свідчить, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, а тому відповідачем правомірно, на підставі п. 3 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, визнано недійсною посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 04.12.2013 та вжито заходів щодо її вилучення.

Крім того, відповідач зазначає, що у зв`язку із тим, що м. Донецьк знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, це унеможливлює доступ до архівних матеріалів відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ ГУ ДМС у Донецькій області, а тому вивчення справи щодо надання дозволу на імміграцію позивача в Україну неможливе.

Відповідач звертає увагу суду, що про винесене рішення позивача повідомити було неможливо, оскільки його місцем реєстрації визначено м. Донецьк з яким на той час було відсутнє поштове сполучення.

24 вересня 2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, за змістом якої просив залучити МВС України у якості третьої особи у справі; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 , оформлене висновком від 29.01.2015; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 від 29.01.2015 № 3/1-224/4; зобов`язати ГУ ДМСУ в Донецькій області поновити дію посвідки на постійне місцепроживання серії НОМЕР_1 від 04.12.2013.

Протокольною ухвалою суду клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено, поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду.

Суд мотивував ухвалу тим, що у зв`язку із відсутністю поштового сполучення з м. Донецьк, позивач оспорюване рішення не отримував.

01 жовтня 2019 року МВС України надано до суду клопотання «Про залучення третьої особи», за змістом якого викладено заперечення проти залучення до участі у справі у якості третьої особи МВС України та висловлено прохання у такій якості залучити Національну поліцію України.

Також надано пояснення на позов ОСОБА_4 , де зазначено, що МВС України не є розпорядником інформації на підставі якої відповідачем прийнято оскаржуване у справі рішення та не наділено повноваженнями щодо здійснення заходів по боротьбі з організованою злочинністю, висловлено прохання у позові відмовити.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року клопотання МВС України задоволено, виключено МВС України зі складу учасників справи.

Протокольною ухвалою суду від 16 жовтня 2019 підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено у цей же день, проти чого сторони у справі не заперечували.

У судовому засіданні від 16 жовтня 2019 року оголошено перерву до 14 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року провадження у справі №200/9638/19-а в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМСУ в Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 , оформлене висновком від 29.01.2015 - закрито.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Судом встановлені такі фактичні обставини у справі.

Позивач громадянин Грузії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Свідоцтвом про шлюб від 09.08.2013 серії НОМЕР_2 , що видано Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Донецькій області посвідчено факт реєстрації шлюбу між громадянкою Грузії ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянином Грузії ОСОБА_8 09.08.2013, про що складено відповідний актовий запис № 647.

20 листопада 2013 позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», та 04.12.2013 документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 з безстроковим терміном дії. (відомості про дітей віком до 16 років відсутні)

21 січня 2015 року ГУ по боротьбі з організованою злочинністю МВС України складено подання за № 9/7-702 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресоване ДМС України. За змістом даного подання зазначено таке.

Навесні 2013 року з метою легалізації до України нелегально прибув громадянин Грузії ОСОБА_4 Вказана особа неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності на території Грузії за вчинення тяжкого злочину, за що був засуджений до позбавлення волі та перебував у місцях позбавлення волі тривалий строк.

За наявними відомостями інформаційного центра МВС Грузії, ОСОБА_4 документований посвідченням особи громадянина Грузії, особистий № НОМЕР_4 , є носієм «злодійських традицій» на прізвисько « ОСОБА_5 ». Перебуває на психоневрологічному обліку та належить до категорії осіб «наркоман». Неодноразово засуджений. Рішенням Руставського міського суду засуджений за пунктом «а» ч. 3 ст. 260 КК Грузії до 15 років позбавлення волі, звільнився по амністії на підставі рішення вказаного суду від 26.02.2013. Зазначене підтверджено Довідкою Департамента Центральної Кримінальної поліції Грузії від 22.12.2014 № 2615145.

Установлено, що ОСОБА_4 підтримує злодійські традиції, поширює вплив так званого ОСОБА_9 клану «злодіїв в законі» на території Донецького регіону країни. Безпосередньо приймає участь у так званому «перерозподілі сфер впливу» у Донецькій області.

Рішенням Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 26.01.2015 № 8.1/412-15 адресоване ГУ ДМСУ в Донецькій області «Про скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_4 » зазначено, що Департаментом розглянуто подання ГУ по боротьбі з організованою злочинністю МВС України від 21.01.2015 № 9/7-702 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду, та зважаючи на те, що за інформацією наданою ГУ ДМС в Донецькій області громадянин Грузії ОСОБА_4 20.11.2013 отримано дозвіл на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та 04.12.2013 був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 з безстроковим терміном дії, у відповідності до вимог абз. 1 п. 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, надсилається подання про скасування дозволу на імміграцію з додатками для безумовного виконання.

Також зазначено про необхідність завести окрему справу щодо провадження за поданням про скасування дозволу, у зв`язку із відсутністю доступу до архівних матеріалів справи про документування ОСОБА_4 дозволом та посвідкою на постійне проживання.

27.01.2015 до ГУ ДМСУ в Донецькій області надійшло подання Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами розгляду вказаного подання ГУ ДМСУ в Донецькій області 29.01.2015 складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_10 . ОСОБА_11 .

У вказаному висновку зазначено таке.

На підставі документів долучених до подання у т.ч. лист а Інформаційного центра МВС Грузії від 22.12.2014 № 2615145 повідомлено, шо ОСОБА_4 , документований посвідченням особи громадянина Грузії, особистий № НОМЕР_4 є носієм «злодійських традицій» на прізвисько « ОСОБА_5 », перебуває на психоневрологічному обліку та належить до категорії осіб «наркоман», неодноразово засуджений на території Грузії. Підтримує «злодійські традиції», поширює вплив так званого Руставського клану «злодіїв в законі» на території Донецького регіону, приймає участь у «перерозподілі сфер впливу» в Донецькій області, у результаті чого неодноразово потрапляв в поле зору українських правоохоронців.

Враховуючи, що сукупність фактів свідчить про те, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку України, відповідно до п. 3 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» визнано за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_4 визнати недійсною, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.12.2013 та вжити заходів щодо її вилучення.

Рішенням ГУ ДМСУ в Донецькій області від 29.01.2015 № 3/1-224/4 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» скасовано дозвіл, виданий 20.11.2013 ОСОБА_4 02.10.1962, уродженцю Грузії на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

У зв`язку із відсутністю інформації про місце перебування ОСОБА_4 відповідач дії щодо вилучення посвідки не вчиняв.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано лист Департаменту Центральної Кримінальної поліції МВС Грузії датований 22.12.2014 № 2615145, де зазначено, що ОСОБА_4 є носієм злодійський традицій на прізвисько «Кахело», перебуває на психоневрологічному обліку, вживає наркотичні речовини, неодноразово засуджений, перебував на примусовому лікуванні у психіатричній клініці.

25.07.2014 Дніпровським районним судом м. Київа винесено рішення у справі № 755/19741/14-а про примусове видворення з території України громадянина Грузії ОСОБА_4 , яке ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 залишено без змін (справа № К/800/47187/14).

У вказаних судових рішеннях встановлено такі фактичні обставини: «24 липня 2014 року громадянина Грузії ОСОБА_4 було виявлено в ході проведення оперативно-розшукових заходів по перевірці оперативної інформації щодо перебування на території м. Київа осіб, віднесених до категорії «злодії в законі», кримінальних авторитетів, лідерів та учасників організованих злочинних угрупувань.

24 липня 2014 року завідувачем сектору міграційної роботи Відділу Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві ОСОБА_12 прийнято рішення про примусове повернення із України громадянина Грузії ОСОБА_4 , Підставою для прийняття цього рішення слугувало притягнення відповідача 24.07.2014 року до адміністративної відповідальності згідно норм статті 203 КУпАП, провину за якими останній визнав.

Родичів та близьких громадян України відповідач не має. Документи в міграційній службі не реєстрував. Офіційною трудовою діяльністю не займається, дозволу на працевлаштування не має.»

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-111 (далі Закон № 2491, застосовується у редакції, січня 2015).

Стаття 1. Визначення термінів.

Імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Пункт 6 ч. 2 ст. 4 Закону № 2491. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 12 Закону № 2491. Підстави для скасування дозволу на імміграцію.

Дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

Частина 1 ст. 13 Закону № 2491.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі Порядок № 1983, в редакції від 19.03.2013).

Пункт 21 Порядку. Дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пункт 22 Порядку № 1983. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

Пункт 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пункт 24 Порядку № 1983. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Пункт 25 Порядку № 1983. Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 затверджено «Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983» (далі Порядок № 251, редакція від 17.01.2014)

Пункт 13 Порядку № 251. Іноземець та особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - перереєструвати в порядку, встановленому Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Пункт 18 Порядку № 251. Посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України Про імміграцію.

Висновки суду.

Щодо аргументів позивача про неналежне повідомлення про прийняте відповідачем рішення, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Преюдиційно встановлено, що станом на 24 липня 2014 року громадянина Грузії ОСОБА_4 затримано у м. Київі, при цьому відсутні докази про те, що у встановлено законом порядку, позивач повідомляв відповідача про зміну власного місця проживання хоча вказаний був обов`язок передбачений п. 13 Порядку № 251.

У свою чергу, відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» АТ «Укрпошта» з 27.11.2014 не здійснює пересилання пошти та перелік відділень поштового зв`язку, де послуги поштового зв`язку тимчасово не надаються або надаються з певними обмеженнями.

У Переліку населених пунктів Донецької та Луганської областей на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та АТ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти рахується м. Донецьк.

Тому, суд вважає, що відповідач не повідомив позивача про прийняте рішення, з об`єктивних причин, а тому це не може бути виключною підставою для визнання дій та вказаного рішення протиправними, при цьому, як вже констатовано вище, ГУ ДМСУ у Донецькій області не мало інформації щодо зміни місцезнаходження позивача.

Крім того, негативні наслідки для позивача, викликані неотриманням спірного рішення, у вигляді пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом, судом відновлено, а тому суд вважає, що його права у цій частині правовідносин не є порушеними.

Щодо обґрунтованості застосування у якості підстави для скасування дозволу на імміграцію п. 3 ст. 12 Закону № 2491, дискреційності повноважень відповідача та аргументів позивача про відсутність у діях ОСОБА_4 загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Перш за все потрібно акцентувати увагу на зміст абзацу 1 ст. 12 Закону № 2464, де вказано, що органи ДМС не зобов`язані, а мають право (можуть) скасовувати наданий дозвіл на імміграцію при наявності тих чи інших обставин, які можуть бути розцінені як підстави для його скасування.

У цьому питанні уповноважений орган наділений дискреційними повноваженнями, які передбачають право самостійного вибору варіанту поведінки чи прийняття рішення.

При цьому питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію (абзац 2 пункту 21 Порядку).

Тобто, Законом визначено право відповідача здійснювати правову кваліфікацію наявності/відсутності обставин з якими пов`язано подальше постановлення висновку про застосовність п. 3 ст. 12 Закону № 2491.

В свою чергу суд, керуючись ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийнято таке рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання вказаного судом встановлено, що відповідачем оспорюване рішення прийнято на підставі подання компетентного органу, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2491 та Порядком № 1983. Обставини, що викладені у поданні про скасування дозволу на імміграцію є суттєвими та підтверджені інформацією компетентного органу Грузії.

Представником позивача у ході судового засідання висловлено думку, що відповідач неповно з`ясував усі обставини справи, не викликав позивача.

Однак, суд, аналізуючи норму п. 23 Порядок № 1983, з нову ж таки вважає, що вона вказує на дискрецію відповідача у цьому питанні, оскільки містить положення «запитують у разі потреби додаткову інформацію…»

Важливим також є питання з`ясування наявності в діях позивача загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Позиція представника позивача полягає у ствердженні відсутності ознак такої загрози, що обґрунтовуються численними відповідями на адвокатські запити, зокрема:

- Генеральної прокуратури України про відсутність відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого;

- управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України у м. Київі про відсутність станом на 19.08.2014: не знятої чи не погашеної судимості, перебування у розшуку, притягнення до кримінальної відповідальності;

- департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України аналогічного змісту;

- Головного слідчого управління Служби безпеки України про те, що станом на 05.09.2017 у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень громадянину Грузії ОСОБА_4 не здійснювалося;

Проте, суд вважає, що такі посилання не у повній мірі відповідають змісту саме п. 3 ст. 12 Закону № 2491, оскільки вони більше обґрунтовують безпідставність застосування п. 2 ст. 12 Закону № 2491, де у якості підстави для скасування дозволу на імміграцію визначено засудження іммігранта в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили.

Натомість, відповідач на п. 2 ст. 12 Закону № 2491, приймаючи оскаржуване у справі рішення, не посилався.

У свою чергу п. 3 ст. 12 Закону № 2491 містить словосполучення «дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні»

Відповідно академічного тлумачного словника української мови (1970 1980; в 11 томах. Том 3, 1972. Стор. 95) суд встановив, що слово загроза вживається для позначення: 1. Грубої, зухвалої обіцянки заподіяти яке-небудь зло, неприємність; погрожування, нахваляння; 2. Можливість або неминучість виникнення чогось небезпечного, прикрого, тяжкого для кого-, чого-небудь. 3. Те, що може заподіювати яке-небудь зло, якусь неприємність.

Тобто загрозу в діях (в цілях цієї справи) потрібно розуміти як велику ймовірність чи неминучість настання негативних наслідків для національної безпеки України, громадського порядку в Україні з боку особи позивача.

Відповідно існування загрози не є доконаним фактом з відповідними наслідками, але є ймовірним/очевидним наслідком, що випливає з ряду наявних фактів.

Саме у встановленні наявності такої і полягає дискреційність повноважень відповідача.

У пункті 47 рішення від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» (заява 21040/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що виправданість втручання та необхідність у демократичному суспільстві визначається, зокрема, й з урахуванням того, чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 66 рішення CASE OF NUNEZ v. NORWAY (заява № 55597/09), звертаючись до питання про дотримання вимог Конвенції, Суд наголошує, що державна має право згідно усталеної практики міжнародного права та як суб`єкт договірних зобов`язань контролювати в`їзд іноземців на свою територію та їх перебування на своїй території (див. між іншим, Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom, рішення від 28 травня 1985, Series A no. 94, p. 34, § 67, Boujlifa v. France, рішення від 21 October 1997, Reports of Judgments and Decisions 1997 VI, p. 2264, § 42). Конвенція не гарантує право іноземця в`їздити або проживати на території конкретної країни.

Зі свого боку суд вже констатував, що встановлені обставини свідчать про небезпідставність висновків уповноважених органів, серед іншого на це вказує й лист компетентного органу Грузії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання поновити дію посвідки.

Судом встановлено, що станом на момент спірних правовідносин прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію було підставою для скасування такої територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав.

Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року справа №820/2244/16 (правовідносин регулювалися законодавством у редакції аналогічній даним, прим.суду) зазначено: «Отже, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є вмотивоване рішення компетентного органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.»

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію, то відсутні підстави для задоволення іншої частини позовних вимог, які є похідними.

Судові витрати, згідно ст.139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 14 листопада 2019 року, повний текст рішення виготовлений 18 листопада 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк