Справа № 200/6894/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року справа №200/6894/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 р. (у повному обсязі складено 1 серпня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/6894/19-а (головуючий І інстанції суддя Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29.05.2019 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви від 16.04.2019 року про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у власність; зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 16.04.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, за результатами такого розгляду прийняти відповідне рішення у формі, встановленій Законом України «Про місцеві державні адміністрації», яким надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в розмірах, не більше 0, 1000 гектара, яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 (а.с. 3-13).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2019 року у справі № 200/6894/19-а позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 16.04.2019 року про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у власність.

Зобов`язано Генічеську районну державну адміністрацію Херсонської області (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 5, м. Генічеськ, Херсонська область, 75500, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , що зареєстрована 22.04.2019 року за № Н -344/1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_2 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в розмірах, не більше 0,1000 гектара, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти розпорядження з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 95-98).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що Земельним Кодексом України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується питання надання відмови. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне розпорядження з цього питання чи достатньо відповіді-відмови у формі листа.

Передбачена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України мотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (на відміну від дозволу), не потребує оформлення її окремим рішенням. Разом з тим, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є документом організаційно-розпорядчого характеру, а тому має бути оформлений рішенням суб`єкта владних повноважень.

Також апелянт звертає увагу на те, що суд не може підміняти державний орган рішення, дії або бездіяльність якого оскаржуються, вчиняючи дії замість нього. Аналогічна позиція міститься в рішенні Верховного Суду в рішення від 7 лютого 2019 року у справі № 813/1062/14.

Згідно ч. 3 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту. Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 , дата видачі 13.05.2016 року є учасником бойових дій (а.с. 21- 24).

16 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Генічеської РДА із заявою, згідно якої, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 116, 118 Земельного кодексу України, просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви додано графічний матеріал, щодо можливого розміщення земельної ділянки, копії паспорту та ІПН, копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копії посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 (а.с.18).

За результатами розгляду вищевказаного звернення ОСОБА_1 відповідач листом від 26.04.2019 року № Н-344/1 повідомив, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність оформлюється розпорядженням голови Генічеської районної державної адміністрації, яке є актом індивідуальної дії та скасовується лише в порядку передбаченому статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (а.с. 17).

Згідно розпорядження голови Генічеської РДА від 17.10.2017 року № 488 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва», пунктом 1 якого вирішено надати громадянам, згідно із додатком дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок орієнтованою площею 2,7 га для індивідуального дачного будівництва із земель запасу рекреаційного призначення Щасливцевської сільської ради. Пунктом 2 встановлено, що громадянам, зазначеним у додатку до цього розпорядження, замовити розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у суб`єкта господарювання, що володіє необхідним технічним та технологічним забезпеченням та у складі якого працюють сертифіковані інженери-розпорядники.

З інформації наданої ТОВ «ПБК «ЗЕНІТ» від 29.05.2019 № 141/04 встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян (наведено перелік) були розробленні та погоджені, надано клопотання до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області для отримання супровідного листа, які будуть розглянуті у двотижневий строк та направлені на державну експертизу землевпорядної документації.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

При вирішенні справи, суд виходить з наступного.

За унормуванням ч. 1-2 ст. 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами ст. 17 Земельного кодексу України регламентовано повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин (наводиться в частині):

а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок;

ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 19 Земельного кодексу України передбачено категорії земель за основним цільовим призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч. 2 ст. 19 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка належить до земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва із земель запасу рекреаційного призначення Щасливцевської сільської ради.

У ст. 51 Земельного кодексу України визначено: до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України).

Стаття 79-1 Земельного кодексу України передбачає порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав:

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів, що вказана земельна ділянка сформована та їй призначено відповідний кадастровий номер.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом ч. 1 - 4 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У частині 3 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: в) індивідуального дачного будівництва.

Винятки встановлені частинами четвертою і восьмою цієї статті не стосуються спірної земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача як на підставу, що унеможливлює надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, видання аналогічного розпорядження іншій особі, є неправомірним, оскільки вищезазначені норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, визначають вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 Земельного кодексу України).

За правилами статті 186-1 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (частина перша). Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина четверта). Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята).

Частиною шостою наведеної статті передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України закріплено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта стосовно того, що Земельним кодексом України не визначено в якій саме формі необхідно надавати відповідь з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Повноваження районної державної адміністрації на вирішення вказаного питання передбачено як Земельним кодексом України, так і Законом України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-ХІV (ст. 21 (далі Закон № 586).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 586 передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Таким чином, формою реалізації владних управлінських повноважень, якими відповідний суб`єкт наділений законом, може бути тільки форма, що передбачена законом, який визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій - Закон № 586 (про що власне зазначено у його преамбулі).

Даний закон встановлює, що відповідною формою реалізації владних управлінських функцій у спірних правовідносинах є прийняття розпорядження головою місцевої РДА.

На цих підставах відповідь у формі листа за підписом голови РДА не може вважатись правомірною реалізацією владних управлінських функцій відповідача.

Таким чином, відповідач, отримавши заяву позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, повинен був розглянути її та прийняти за результатом її розгляду відповідне рішення, яке викладається у формі розпорядження.

Відсутність належним чином оформленого розпорядження про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність, а лист відповідача від 26.04.2019 року № М-318/1 у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за змістом та формою не можуть вважатися «відмовою» у розумінні ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 1903/2676/12, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта стосовно того, що Земельним кодексом України не визначено в якій саме формі необхідно надавати відповідь з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Повноваження районної державної адміністрації на вирішення вказаного питання передбачено як Земельним кодексом України, так і Законом України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-ХІV (ст. 21 (далі Закон № 586).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 586 передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Таким чином, формою реалізації владних управлінських повноважень, якими відповідний суб`єкт наділений законом, може бути тільки форма, що передбачена законом, який визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій - Закон № 586 (про що власне зазначено у його преамбулі).

Даний закон встановлює, що відповідною формою реалізації владних управлінських функцій у спірних правовідносинах є прийняття розпорядження головою місцевої РДА.

На цих підставах відповідь у формі листа за підписом голови РДА не може вважатись правомірною реалізацією владних управлінських функцій відповідача.

Таким чином, відповідач, отримавши заяву позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, повинен був розглянути її та прийняти за результатом її розгляду відповідне рішення, яке викладається у формі розпорядження.

Відсутність належним чином оформленого розпорядження про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність, а лист відповідача від 26.04.2019 року № М-318/1 у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за змістом та формою не можуть вважатися «відмовою» у розумінні ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 1903/2676/12, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Щодо позовних вимог про зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

З огляду на приписи земельного законодавства саме відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має виключну компетенцію в питаннях погодження проекту землеустрою.

Повноваження щодо погодження проекту землеустрою відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі «Класс та інші проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача надати висновок, яким погодити проект землеустрою є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та на свій розсуд погоджувати відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо погодження проекту землеустрою та визначення підстав, за яких затверджується проект або про відмову в його затвердженні, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в розмірах, не більше 0,1000 гектара, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, доводи апелянта стосовно того, що у даному рішення суд підміняє державний орган, вчиняючи замість нього дії, які входять до його компетенції, є безпідставними.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, надаючи на заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність відповідь від 26.04.2019 року № Н-344/1.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, як і зазначено судом першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 р. у справі № 200/6894/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

Е.Г. Казначеєв