Справа № 560/2107/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2107/19
РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Матвійчук А.М. представника позивача: Сусли І.М. представника відповідача: Чубко Л.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 25.06.2016 №143597-13, від 11.04.2017 №15446-13, від 15.03.2018 №0041722/1302-2209,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення за формою "Ф" від 25.06.2016 року № 143597-13, за період 2015 року на суму 20601,25 грн; від 11.04.2017 року № 15446-13 форма "Ф" за період 2016 року на суму 46614,98 грн; від 15.03.2018 року №0041722/1302-2209 форма "Ф" за період 2017 року на суму 1353,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові-повідомлення рішення є протиправними, оскільки належна позивачу не житлова як будівля промисловості не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (Податкового кодексу України, які вказані у податкових повідомленнях-рішеннях) і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржувані рішення відповідача є протиправними, разом із тим нежитлова будівля технічно з 2015 року не існує.

Ухвалою суду від 11 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року вирішено перейти із спрощеного позовного провадження до загального з призначенням підготовчого судового засідання.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що Мін`юст подає ДПС інформацію про об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, по перебуванні у власності фізичних та юридичних осіб, у тому числі нерезидентів (далі - нерухоме майно), із зазначенням прізвища, імені та по батькові фізичної особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті), найменування юридичної особи та її податкового номера, адреси і типу нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної та житлової площі нерухомого майна, виду спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної власності), розміру частки у праві спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної часткової власності), підстави виникнення права власності і дати державної реєстрації.

На виконання норм права у ДПС в Хмельницькій області була доведена інформація, і одночасним внесенням до ІС "Податковий блок" щодо оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості по ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: нежитлова будівля ( АДРЕСА_1 ) загальною площею 1691,4 кв. м.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266,2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідач вважає, що з урахуванням вище викладеного, податкові повідомлення-рішення № 143597-13 від 25.06.2016 року на суму 20601,25 грн.; № 15446-13 від 11.04.2017 року на суму 46614,98 грн.; № 0041722/1302-2209 від 15.03.2018 року на суму 1353,12 грн. на загальну суму - 68569,35 грн, за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки винесено на підставі, у межах повноважень контролюючого орган та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підстави для визнання їх недійсними і скасування відсутні.

Від позивача на адресу суду 15.10.2019 надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що оскаржувані податкові-повідомлення рішення є протиправними, оскільки відповідачем при їх прийнятті не було враховано принципу стабільності податкового законодавства, відповідно до якого рішення місцевої влади щодо запровадження податків з нерухомого майна повинні офіційно оприлюднюватись відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, ще настає за плановим періодом.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змії до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким була викладена в повній редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок па нерухоме майно відмінне від земельної ділянки".

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок па майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку па майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бумі виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Таким чином, з урахуванням норм які містяться в Податковому кодексі України, у 2015 році податок па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки міг справлятися не раніше 2016 року.

Враховуючи наведене позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній зазначає, що пунктом 33 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПK України встановлено, що на 2015 рік ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, визначені пунктом 266.5.1. пункту 265.5 статті 265 цього Кодексу, не можуть перевищувати 1 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр для об`єктів нежитлової нерухомості.

Питання сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначаються Податковим кодексом України, а тому в даному випадку, відсутність рішення органу місцевого самоврядування щодо розміру податку не може вплинути на підстави нарахування та обов`язок платника сплачувати податки та збори.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, відзив, відповідь на відзив, а також заперечення на відповідь на відзив, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що Згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.03.2018 №118391194 ОСОБА_1 є власником на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 23.01.2009, нежитлової будівлі загальною площею 1691,4 кв. метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, технічний паспорт виданий на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 .

Наявність зазначено нерухомого майна підтверджується також інформацією з Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ІС "Податковий блок".

Кам`янець-Подільською ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовані податкові повідомлення-рішення: форми "Ф" від 25.06.2016 року № 143597-13, за період 2015 року на суму 20601,25 грн; від 11.04.2017 року № 15446-13 форма "Ф" за період 2016 року на суму 46614,98 грн; від 15.03.2018 року №0041722/1302-2209 форма "Ф" за період 2017 року на суму 1353,12 грн.

Жванецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району, листом за №460/07-20 від 01.04.2019 позивача повідомлено, про наявність у останнього заборгованості в сумі 66069,35 грн.

Представник позивача 21.05.2019 звернувся з запитом до Кам`янець-Подільського управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області про надання інформації щодо наявності у позивача податкового боргу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема надати копії податкових повідомлень-рішень, та детального розрахунку заборгованості по сплаті податку на нерухоме майно.

Відповідач листом від 30.05.2019 №21131/22-01-53-06 повідомив позивача, що вказана сума податкового боргу виникла за податковими повідомленнями-рішеннями по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: форми "Ф" від 25.06.2016 року № 143597-13, за період 2015 року на суму 20601,25 грн; від 11.04.2017 року № 15446-13 форма "Ф" за період 2016 року на суму 46614,98 грн; від 15.03.2018 року №0041722/1302-2209 форма "Ф" за період 2017 року на суму 1353,12 грн. Позивачу вручено належним чином засвідчені копії спірних податкових повідомлень-рішень та детального розрахунку.

Позивач, вважаючи, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями порушено його права, а тому з метою захисту порушених прав звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Статтею 4 ПК України визначено основні засади податкового законодавства України.

Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Частиною першою статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Податкове повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпункт 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України імперативно врегульовує порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

На підставі пункту 24 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97 "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статтями 10 та підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 та статей 266, 267 Податкового кодексу України сесія Ластовецької сільської ради прийняла рішення від 27.01.2015 №6 "Про встановлення податку на майно".

Суд звертає увагу, що в даному випадку, із запровадження податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VІІІ набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд зазначає, що запроваджені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зобов`язання щодо сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище норм, у 2015 році податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки міг справлятися не раніше 2016 року.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №138/41/17 та від 16.04.2019 у справі №804/6909/17.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення №143597-13 від 25.06.2016 на суму 20601,25 грн та визначення позивачу грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на вказану суму, а тому таке податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 11.04.2017 року № 15446-13 форма "Ф" за період 2016 року на суму 46614,98 грн та від 15.03.2018 року №0041722/1302-2209 форма "Ф" за період 2017 року на суму 1353,12 грн, суд враховує наступне.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до пп. 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.3,4 "Порядку подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 476, Мін`юст, територіальні органи і підрозділи ДМС подають до 15 квітня 2013 р., а у подальшому - щокварталу протягом 15 днів після закінчення податкового (звітного) кварталу контролюючим органам відомості станом на перше число відповідного кварталу. Мін`юст подає ДФС інформацію про об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у тому числі нерезидентів (далі - нерухоме майно), із зазначенням прізвища, імені та по батькові фізичної особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають відмітку у паспорті), найменування юридичної особи та її податкового номера, адреси і типу нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної та житлової площі нерухомого майна, виду спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної власності), розміру частки у праві спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної часткової власності), підстави виникнення права власності і дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Порядок та процедуру передачі Державною реєстраційною службою України Міністерству доходів та зборів України інформації про об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, форми журналів обліку переданих та отриманих інформаційних файлів регулюється Регламентом передачі інформації про об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України та Міністерством доходів і зборів України від 12.04.2013 р. № 699/5/38 (який на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень був чинний) "Щодо подання Міністерству доходів і зборів України відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Отже, на виконання вищезазначених норм ГУ ДФС у Хмельницькій області було надано інформацію, і одночасним внесенням до ІС "Податковий блок" щодо оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості по ОСОБА_1 .

Суд також звертає увагу на те, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: нежитлова будівля розташована в АДРЕСА_1 ) загальною площею 1691,4 кв. м. зареєстрована та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 2009 року.

Отже, у відповідності до норм ПК України, які вступили в силу з 01.01.2016, щодо оподаткування нерухомого майна відмінного від земельної ділянки, вказана вище не житлова будівля не виключена з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а тому підлягає оподаткуванню за період з 2016 року.

Твердження позивача про те. що податковий орган мав би скласти акт обстеження технічного стану нерухомого майна, в якому було б зафіксовано стан будівлі є безпідставним, оскільки відповідно до пп. 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 ПК України передбачено , що на підставі чого здійснюється обчислення та нарахування контролюючим органом податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме як вже зазначалось вище, на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Крім того, суд вважає, що оскільки вказаним нормативним актом, зокрема ст. 266 ПК України не передбачено складання контролюючим органом зазначеного акта чи будь-якого іншого документа для перевірки даних, а також звільнення від оподаткування за такою підставою, а тому відповідач діяв на підставі та в порядку норм передбачених ПК України.

Стосовно твердження позивача, що належна йому, як (фізичній особі-підприємцю), який використовує їх у власній господарській діяльності із будівлями нерухомості відноситься до виробничих приміщень та підпадають під визначення "будівлі промисловості", і відносяться до будівель промисловості в розумінні підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд звертає увагу на наступне.

Підпункт "є" пп. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Суд звертає увагу, що позивач ототожнюючи будівлі, що належать йому, із будівлями промислових підприємств, зазначивши, що умовою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є крім іншого фактичне її використання як об`єкту промисловості.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений п. "е" та "і", на відміну від пункту "є".

Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("г"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави зробити висновок, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

В межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов - виробничі приміщення.

А тому суд вважає, що об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховній Суд у постанові від 15 травня 2018 року по справі №806/2461/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наведені вище твердження позивача спростовані відповідачем, а отже позивач не є таким, що звільнений від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період з 2016 та 2017 року, а тому винесені податкові повідомлення - рішення № 15446-13 від 11 квітня 2017 року на суму 46614,98 грн та № 0041722/1302-2209 від 15 березня 2018 року на суму 1353,12 грн, за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки винесено на підставі та у межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 25.06.2016 №143597-13, від 11.04.2017 №15446-13, від 15.03.2018 №0041722/1302-2209 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 25.06.2016 №143597-13, від 11.04.2017 №15446-13, від 15.03.2018 №0041722/1302-2209 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 25.06.2016 №143597-13 за період 2015 року на суму 20601,25 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 листопада 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 43142957)

Головуючий суддя О.П. Шевчук