Справа № 806/277/16
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 листопада 2019 року

Київ

справа №806/277/16

адміністративне провадження №К/9901/31908/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №806/277/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку, моральної шкоди.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у сумі 106990,4грн, компенсації за невикористану відпустку та двомісячного грошового забезпечення. Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні через скорочення штатів у розмірі 106990,40 грн. Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області особі Ліквідаційної комісії на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3883,4 грн., з урахуванням виплачених коштів. Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії на користь позивача двохмісячне грошове забезпечення у розмірі 21398,8 грн. У задоволенні решти позовних вимог- відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області звернулось з касаційною скаргою у якій, з посиланням на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, ОСОБА_1 проходив службу в управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на посаді начальника 2-го відділу управління оперативної служби.

Згідно з наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 30 червня 2015 року № 0077 о/с позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1 липня 2015 року по 28 квітня 2016 року без збереження заробітної плати. Відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 4 листопада 2015 року №00139 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з 6 листопада 2015 року згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів). Позивач вважає невірним розрахунок суми грошової компенсації за невикористану відпустку, здійснений управлінням Міністерства внутрішніх справи України в Житомирській області та звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вказали, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії не спростовано, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено протиправність бездіяльності управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 106990,4 грн, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3019,04 грн, двомісячного грошового забезпечення у розмірі 21398,08 грн.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу виплати грошового забезпечення при звільненні з публічної служби.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги позивач працював на посаді начальника 2-го відділу управління оперативної служби управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII, а відтак ця справа належить до справ незначної складності.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний

Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №806/277/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду