Справа № 1.380.2019.004371
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004371
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

представник позивача не прибув,

представник відповідача не прибув,

від третьої особи Сибірякова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування протоколу в частині, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Львівський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 ), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 24.05.2019 за №62, яким позивачу та її неповнолітнім дітям відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби захисту Батьківщини;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу та її неповнолітнім дітям, як дружині та дітям загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року.

В обґрунтування позову зазначено, що чоловік позивача ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період з 20.05.2014 по 08.06.2015, відповідно до наказу від 14.05.2015 звільнено в запас за п. «є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також, які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки визначені рішенням Президента України).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер та згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинового зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, захворювання і смерть ОСОБА_4 пов`язані із захистом Батьківщини.

07.09.2017 позивач звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві у форму, передбаченій Порядком № 975. Листом ЛОВК від 16.09.2017 її проінформовано, що її заяву від 07.09.2017 разом з доданими до неї документами скеровано у Департамент фінансів Міністерства оборони України. У січні 2018 року позивачка отримала відповідь Міністерства оборони України, якою мені відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що її покійний чоловік ОСОБА_4 на момент смерті не був військовослужбовцем, тому відсутні підстави для проведення такої виплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 у справі №813/805/18, яке вступило у законну силу 08.06.2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд зобов`язав Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2017 про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби - захисту Батьківщини, та прийняти відповідне рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Надалі від ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу позивача надійшов лист, яким її проінформовано про результати розгляду комісією Міністерства оборони України заяви від 07.09.2017, позивачці та її дітям відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка позивача ОСОБА_4 , що викладено у п.17 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 24.05.2019 №62. Підставою відмови стало те. що на момент смерті чоловік позивачки ОСОБА_4 не був військовослужбовцем, а також те, що виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби запроваджена Законом України від 06.09.2018 року №2533-VIII, який набрав чинності з 13.10.2018 року.

Позивач вважає, що є всі правові підстави для призначення та виплати позивачці як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 та їхнім дітям, які перебували на утриманні ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги на підставі підп. 2 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», беручи до уваги при цьому, що смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження ним військової служби. Своєю чергою відмова відповідача є протиправною, такою, що порушує права позивача та її дітей, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 02.09.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, з викликом сторін. Також як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Львівський обласний військовий комісаріат.

13.09.2019 від позивача надійшла заява за вх. №32895 /а.с.42/ про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просила такий задовольнити.

20.09.2019 від Львівського обласного комісаріату надійшли пояснення за вх. №33858 /а.с.44-46/, зокрема у яких вказано, що ОСОБА_4 виключений із списку особового складу військової частини НОМЕР_1 з 08.06.2015 року, а помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Документів, які б підтверджували, що на момент смерті ОСОБА_4 був призваний на збори немає.

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_4 не був військовослужбовцем, підстав для оформлення документів для розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги членам його сім`ї не має.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

24.09.2019 за вх. №3052ел. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /а.с.54-58/. Відповідач вказав, що ОСОБА_4 виключений із списку особового складу військової частини НОМЕР_1 з 08.06.2015 року Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_4 не був військовослужбовцем, підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам його сім`ї не має.

Також відповідач зауважив, що Міністерство оборони України тільки приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а виплату здійснює уповноважений орган, який приймав документи відповідно до абз. 1 п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві (в даному випадку - це Львівський обласний військовий комісаріат).

Також Міністерство оборони України вважає, що задоволення позову у спосіб призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Аналогічний за змістом відзив надійшов на адресу суду засобами поштового зв`язку 30.09.2019 за вх. №35130 /а.с.61-65/.

04.10.2019 від позивача надійшла заява за вх. №35879 /а.с.69/ про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просила такий задовольнити.

В судове засідання 11.11.2019 відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, що викладені у письмових поясненнях.

Суд заслухав пояснення представника третьої особи, з`ясував фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, та, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 та позивач одружилися 18.11.1999, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с.13/. Згідно зі свідоцтвами про народження від 16.05.2002 та від 20.06.2007 у вказаних осіб народилися діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно /а.с.14, 15/.

Згідно з довідкою №2119 від 30.04.2015 сержант ОСОБА_4 дійсно в період з 15.06.2014 по 16.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей /а.с.23/. ОСОБА_4 . Управлінням персоналу штабу НОМЕР_3 видано посвідчення ветерана війни учасника бойових дій серії НОМЕР_4 /а.с.22/.

Згідно з витягом з наказу Командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 08.06.2015 №130, зокрема, сержанта ОСОБА_4 , водія 2 автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.05.2015 №90-РС у запас за п. «є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, ви значені рішенням Президента України) ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вирішено вважати, що справи та посаду здав і направлено до зарахування на військовий облік до Дрогобицько-Бориславського ОРВК Львівської області.

З 08.06.2015 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /а.с.16/.

Згідно зі Свідоцтвом серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер /а.с.12/.

Згідно з Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинового зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, протокол №421 від 19.05.2016, первинні ознаки захворювання, вказані у Витягу громадянина ОСОБА_4 , 1976 року народження, підтверджене історією хвороби №10379 ВМКЦ Західного регіону за 2014 рік, яке в подальшому призвело до наслідків, вказаних у Витягу, що згідно з Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 25.02.2016, виданого Виконавчим комітетом Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області і протоколу паталогоанатомічного бюро, явилось причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 захворювання і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини /а.с.21/.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_6 виданого 01.05.2016 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни /а.с.22/.

Довідками №1 та №2 від 01.06.2016 виданими позивачу Управлінням праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області підтверджується, що її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносяться до членів сім`ї загиблого (померлого) учасника бойових дій, який брав участь в антитерористичній операції та мають право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Довідка дійсна до 09.04.2020 при наявності документів, що посвідчують особу /а.с.15, 16/.

Позивач у 2017 році звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_4 .

Згідно з листом від 16.09.2017 позивача повідомлено, що вказана заява скерована у Департамент фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення /а.с.24/.

Листом від 12.10.2017 за №248/3/6/3562 Департамент фінансів Міністерства оборони повідомив Львівський обласний військовий комісаріат про відсутність підстав для розгляду документів, за якими не передбачено виплату допомоги, яку Львівським обласним військовим комісаріат скеровано позивачу /а.с.25, 25 зворот/.

Позивач не погоджуючись із вказаними діями Міністерства оборони України звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправними вказаних дій та зобов`язання відповідача прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги позивачу як члену сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , смерть якого настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконання ним обов`язків військової служби захисту Батьківщини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 у справі №813/805/18 позов задоволено частково; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2017 про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 ,, смерть якого настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконання ним обов`язків військової служби захисту Батьківщини, та прийняти відповідне рішення про призначення грошової допомоги. Вказане рішення набрало законної сили 08.06.2018 /а.с.26-29/.

Виконавчий лист у справі №813/805/18, виданий Львівським окружним адміністративним судом 18.06.2018 перебував на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України /а.с.30/.

21.06.2019 за №6423 позивачу скеровано лист за підписом ТВО Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким повідомлено, що на виконання протокольного рішення від 24.05.2019 за №62 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, проінформовано, що розглянувши подані документи комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 25.06.2016 смерть чоловіка позивача настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згідно з наказом командира ВЧ ПП НОМЕР_1 від 08.06.2015 за №130 сержанта ОСОБА_4 виключено зі списків частини 08.06.2015, тобто до дня його смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем. Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби /а.с.31/.

До вказаного листа також надано Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 62 від 24.05.2019, у п. 17 якого викладено ті ж, що і в листі від 21.06.2019 мотиви відмови /а.с.32/.

Позивач не погоджуючись із вказаною відомою, вважаючи таку протиправною та такою, що порушує її права та права її дітей, звернулася до суду за їх захистом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-ХІІ), у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ), у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 Закону №2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

- загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

- загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби. військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) на спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала піл час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності. що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) і а спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

- отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності або без встановлення йому інвалідності;

- отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

- отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Розмір одноразової грошової допомоги визначений статтею 16-2 Закону №2011-XII. Зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону (абзац 2 п. а ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ).

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з ч. 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), чинність цього закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, протокол №421 від 19.05.2016 містить висновок, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_4 , пов`язане із захистом Батьківщини.

Суд зауважує, що з врахуванням викладених вище правових норм, застосування ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слід пов`язувати не з фактом звільнення з військової служби ОСОБА_4 , а з фактом його захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від наявності статусу військовослужбовця на день смерті.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справах №372/1258/16-а, провадження №К/9901/6800/18, №372/1258/16-а, провадження №К/9901/6800/18, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом у спірних правовідносинах.

За таких обставин суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги дружині, синові та дочці померлого ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що захворювання і причини смерті ОСОБА_4 пов`язані із захистом Батьківщини та отримані ним під час проходження військової служби, а відтак спірне рішення є протиправним.

Таким чином суд дійшов висновку щодо наявності у позивачів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), як членів сім`ї ОСОБА_4 права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування п. 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 24.05.2019 за №62, яким позивачу та її неповнолітнім дітям відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби захисту Батьківщини є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу та її неповнолітнім дітям, як дружині та дітям загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, суд зазначає таке.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975).

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку №975 (у редакції чинній станом на момент звернення позивача із заявою від 07.09.2017 про призначення одноразової грошової допомоги) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

За приписами п. 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Пунктом 10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), документи, що вказані у цьому пункті.

В силу положень пункту 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, для призначення і виплати спірної одноразової грошової допомоги позивач подав до Міністерства оборони України усі необхідні документи, передбачені у п. 10 Порядку №975.

Застережень щодо недотримання позивачем форми і змісту заяви про призначення одноразової допомоги відповідно до Порядку №975 не висловлено ні при відмові у її призначенні, ні в ході судового розгляду.

Тому в призначенні такої допомоги позивачу відмовлено протиправно та за відсутності законних підстав для прийняття відповідного рішення.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях утверджував висновок про те, що захист за ст. 13 Конвенції, повинен поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі «Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»).

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини вказав, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Суд зауважує, що «ефективний засіб правового захисту» в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Слід звернути увагу, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2017 про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби - захисту Батьківщини, та прийняти відповідне рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Оскаржуваним рішенням Міністерства оборони України, викладеним у п. 17 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 24.05.2019 за №62 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, при цьому позивач виконала усі передбачені законодавством умови для отримання спірної одноразової грошової допомоги.

У зв`язку із скасуванням судом оскаржуваного рішення відповідач втратив можливість реалізації своїх дискреційних повноважень з цього питання, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу також належить задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, системний аналіз положень чинного законодавства та докази, зібрані у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач від сплати судового збору звільнена, інших судових витрат не понесла (доказів зворотного до матеріалів справи не надала), такі з врахуванням приписів ст. 139 КАС України з відповідача стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 294, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати п. 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 24.05.2019 №62, яким ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби захисту Батьківщини.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6; ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_7 ) та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), як дружині та дітям загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року.

4. Судові витрати з відповідача не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2019.

Суддя Кравців О.Р.