Справа № 826/8739/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8739/17 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта Вдовиченка А.А.,

позивача ОСОБА_2.,

представника позивача Дятлова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача поновити її реєстрацію за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно знято її з реєстрації за місцем проживання при наявності судових спорів стосовно виникнення права власності на цю квартиру у ОСОБА_1 .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого, зобов`язано Голосіївську районну у м. Києві державну адміністрацію поновити реєстрацію позивачки.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, та вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, свободи та інтереси, при цьому, його не було залучено до участі у справі в якості третьої особи як власника спірної квартири. Вказує, що про наявність цього рішення він дізнався 15 жовтня 2019 року під час розгляду справи № 752/23034/18 в Голосіївському районному суді м. Києва. Разом з цим, апелянт зазначає, що реєстрація позивачки призводить до збільшення його витрат по сплаті комунальних послуг та обмежує його права вільно володіти та користуватися квартирою, яка належить йому на праві власності.

Позивачем та її представником подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Додатково зазначають, що правомірність набуття права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 досі не встановлена та є предметом розгляду Голосіївського районного суду м.Києва в справі № 752/23034/18. При цьому, арешт на квартиру накладено ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 27.08.2018 в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0004849 та досі не знято.

В судовому засіданні апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на їх задоволенні, в той час, як позивачка ті її представник проти цього заперечували, просили судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , була власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про право власності на квартиру від 15.02.2002 № 169-С/КІ.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 21.07.2015 ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (п. 1 Договору).

За змістом пункту 7 Договору купівлі-продажу від 21.07.2015 продавець зобов`язується сплатити всі комунальні та інші послуги на момент передачі квартири продавцю, зобов`язується зняти з реєстраційного обліку та звільнити вищевказану квартиру і передати ключі від вищевказаної квартири до 21 січня 2016 року.

Пунктом 11 Договору встановлено, що продаж квартири здійснено за 661 000, 00 грн у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з особистого рахунку продавця відкритого в АТ «Фінанси та кредит».

При цьому, підписання цього договору є підтвердженням отримання продавцем коштів за квартиру у повному розмірі згідно пункту 12 Договору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2017 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 накладено ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 27.08.2018 в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0004849.

Листом Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 26 червня 2017 року № 3323/125/47/0317 позивачку повідомлено, що 27.04.2017, відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації, її знято з реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Зняття з реєстрації місця проживання здійснено на підставі заяви власника квартири.

Позивачка, вважаючи, що такі дії відповідачем вчинені без достатніх на те правових підстав звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 діяв в межах наданих повноважень та відповідно до норм чинного законодавства. При цьому вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення реєстрації місця проживання, суд дійшов висновку, що питання про припинення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не вирішено.

Колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, виникнення спірних правовідносин зумовлено правомірністю/неправомірністю відчуження нерухомого майна згідно Договору купівлі-продажу від 21.07.2015, наслідком якого, як вважає позивачка, виникло порушення її цивільного (майнового) права.

Отже, позовні вимоги в цій справі є похідними від вирішення судом питання щодо правомірності цивільно-правової угоди, а саме Договору купівлі-продажу від 21.07.2015, який наразі є предметом дослідження Голосіївського районного суду м. Києва в цивільній справі № 752/6594/18.

Тобто, спірні правовідносини в даній справі пов`язані з необхідністю захисту права на майно, тобто права цивільного, отже, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року в справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року в справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року в справі № 803/1589/17, 29 травня 2019 року в справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на квартиру внаслідок незаконного її відчуження.

Водночас, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Отже, на переконання колегії суддів, задоволення позовних вимог в даній адміністративній справі не призведе до остаточного вирішення спору та позитивних наслідків для позивача за умови чинного Договору купівлі-продажу від 21.07.2015, оскільки саме такий договір був передумовою для зняття позивачки з реєстрації.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються права учасників справи на володіння майном.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 29.05.2019 в справі № 826/9341/17, а також у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 в справі № 804/5620/18.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення в апеляційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги (стаття 319 КАС України).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що судом першої інстанції справу розглянуто без залучення до участі в ній ОСОБА_1 , який за Договором купівлі-продажу є власником спірної квартири, що, в свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року - скасувати.

Провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 21 листопада 2019 року.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова