Справа № 420/3590/19
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3590/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання Любімова О.Є.

за участі сторін:

представника позивача Переверзової К.В. (за довіреністю)

представника відповідача Пояркової К.М. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Головного територіального управління юстиції в Одеській області до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року до суду надійшов адміністративний позов Головного територіального управління юстиції в Одеській області до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 06 грудня 2018 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних у розмірі 462 197, 69 грн.; № від 18 січня 2019 року про застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 52 050, 03 грн.; № від 23 квітня 2019 року про застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 45 825, 54 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23 листопада 2018 року на адресу Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшов акт від 20 листопада 2018 року №40109/15-32-12-10, в якому зазначено, що позивач порушив граничні терміни реєстрації податкових накладних. На підставі цього акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року.

В подальшому, на адресу Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшов акт від 09 січня 2019 року №91/15-32-51-06 про результати перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість, в якому зазначено, що позивач порушив терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість. На підставі цього акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року.

19 квітня 2019 року на адресу Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшов акт від 15 квітня 2019 року №1793/15-32-51-06 про результати перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість, в якому зазначено, що позивач порушив терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість. На підставі цього акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 23 квітня 2019 року.

Позивач не погоджується із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх протиправними з наступних підстав, викладених у позові, відповіді на відзив, додаткових письмових поясненнях та вступному слові.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року, позивач зазначає, що вказане повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийнято безпідставно за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що надаються покупцям-платникам податку на додану вартість. Однак, Головне територіальне управління юстиції в Одеській області є державною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету України; надання відділами реєстрації актів цивільного стану платних послуг населенню здійснюється за бажанням та письмовою заявою фізичної особи. Позивач вказує, що відповідно до ст. 180.1 Податкового кодексу України, фізичні особи, яким надавались платні послуги, не є платниками податку на додану вартість, тому у всіх податкових накладних, які підлягали перевірці, зазначено, що послуги надаються населенню. Вказане має наступні наслідки: штрафні санкції, передбачені ст. 120-1 Податкового кодексу України не застосовуються у разі порушення граничного строку реєстрації податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), складені на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Позивач зазначив, що одним із структурних підрозділів ГТУЮ є відділи державної реєстрації актів цивільного стану, які відповідно до Порядку надання платних послуг, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3335/5 від 27.12.2010, надають послуги з державної реєстрації. Перелік платних послуг, які можуть надаватися відділами державної реєстрації актів цивільного стану, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 № 1168.

Водночас, згідно з пп. 197.1.19 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг з реєстрації актів цивільного стану державними органами, уповноваженими здійснювати таку реєстрацію згідно із законодавством.

Отже, позивач стверджує, що, згідно зареєстрованих податкових накладних, послуги надаються населенню, та, як вбачається з норм чинного законодавства, послуги надані ВДРАЦС в рамках ст. 197 Податкового кодексу України, є операціями, звільненими від оподаткування податком на додану вартість. Також позивач зазначив, що сума послуг наданих населенню ВДРАЦС становить більше половини від загальної суми, зазначеної у податковому повідомленні-рішенні № від 06 грудня 2018 року.

Таким чином, у зв`язку із тим, що податкові накладні, за затримку реєстрації яких позивача притягнуто до відповідальності, не надавались отримувачу (покупцю) та складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування, позивач вважає, що до Головного територіального управління юстиції в Одеській області не застосовуються штрафні санкції, передбачені п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України.

З цих підстав, а саме оскільки, на переконання позивача, штрафні санкції передбачені статтею 120.1 Податкового кодексу України, не застосовуються у разі порушення граничного строку реєстрації податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), складені на постачання товарів/послуг для операції, які звільнені від оподаткування, позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року, позивач зазначає, що вказане повідомлення-рішення є протиправним, з наступних підстав. Вказане рішення прийнято у зв`язку з порушенням терміну сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, зокрема за податковою декларацією від 19.09.2018 року № на суму 648092,00 грн., за податковим повідомленням-рішенням від 13.08.2018 року № на суму 35202,27 грн. Декларація має граничний термін сплати: 30.09.2018 року, дата сплати: 25.10.2018 року. Повідомлення-рішення: граничний термін сплати: 11.09.2018 року, дати сплати: 27.09.2018 року.

Однак, позивач стверджує, що ГТУЮ в Одеській області вчасно сплачені грошові зобов`язання за вказаними податковою декларацією від 19.09.2018 року № та податковим повідомленням-рішенням від 13.08.2018 року №, що підтверджено платіжними дорученнями від 07.09.2018 №3692 на суму 35202,27 грн. та від 24.09.2018 №3866 на суму 648092, 00 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23 квітня 2019 року, позивач зазначає, що вказане повідомлення-рішення є протиправним, оскільки цим рішенням до ГТУЮ в Одеській області застосовано штраф за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного податковою декларацією від 19.12.2018 року № на суму 595411, 00 грн., граничний термін сплати: 30.12.2018 року, дата сплати: 21.01.2019 року.

Позивач стверджує, що вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки ГТУЮ в Одеській області вчасно сплачені грошові зобов`язання за вказаними податковою декларацією платіжним дорученням №5919 від 22.12.2018 року. Однак, відповідач ці кошти за платіжним дорученням №5919 від 22.12.2018 року списав на погашення грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 06 грудня 2018 року №, посилаючись на п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Позивач не погоджується з діями відповідача щодо списання коштів, сплачених за податковою декларацією від 19.12.2018 року, в рахунок погашення податкового повідомлення-рішення 06 грудня 2018 року №. По-перше, позивач зазначає, що у податковому повідомленні-рішенні від 06 грудня 2018 року № на ГТУЮ накладено штраф за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, а положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України передбачає можливість зарахування коштів на погашення податкового боргу згідно з черговістю виникнення незалежно від напряму сплати визначеного платником податків. Тобто, позивач вважає, що положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України застосовується лише у випадку наявності податкового боргу, а не штрафних санкцій, тому вважає, що відповідач діяв неправомірно. По-друге, позивач зазначає, що на момент внесення ним коштів за платіжним дорученням №5919 від 22.12.2018 року, податкове повідомлення-рішення від 06 грудня 2018 року № ще було узгоджене. Згідно з актом від 09 січня 2019 року граничний термін сплати грошового зобов`язання, встановленого податковим повідомленням-рішенням від 06 грудня 2018 року №, - 23.12.2018 року. Тобто, кошти, в рахунок погашення штрафних санкцій відповідно до податкового повідомлення-рішення від 06 грудня 2018 року, сплачені ГТУЮ, як податок на додану вартість 22.12.2018 року, списані до закінчення строку на адміністративне оскарження.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 04 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

23 липня 2019 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву з додатковими доказами.

24 липня 2019 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

30-31 липня 2019 року позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив на позовну заяву (засобами електронної пошти та поштового зв`язку).

13 серпня 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення та витребувані судом розрахунки штрафних санкцій, нарахованих у податкових повідомленнях-рішеннях № від 18 січня 2019 року та № від 23 квітня 2019 року.

Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року продовжено шістдесятидений строк проведення підготовчого провадження у справі №420/3590/19 на тридцять днів.

23 серпня 2019 року представником позивача через канцелярію суду подані додаткові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 05 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

Під час розгляду справи по суті сторони у вступному слові надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові, відповіді на відзив, письмових поясненнях та вступному слові підстав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до відзиву, письмових пояснень та вступного слова, відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідач вважає правомірними податкові повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних у розмірі 462 197, 69 грн.; № від 18 січня 2019 року про застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 52 050, 03 грн.; № від 23 квітня 2019 року про застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 45 825, 54 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року, відповідач зазначив, що вказане повідомлення-рішення є правомірним, оскільки під час проведення камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН встановлено, що платником податку на додану вартість ГТУЮ в Одеській області порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних, виписаних у лютому, березні, квітні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2017 року, а також травні, червні, серпні, вересні 2018 року. Вказані порушення відображені в акті перевірки від 20 листопада 2018 року №40109/15-32-12-10, на підставі якого і прийнято повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року, яким до ГТУЮ в Одеській області застосовано штрафну санкцію у розмірі 462 197, 69 грн.

Як стверджує відповідач, системний аналіз ст. 201, п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в ЄРПН є підставою для застосування до такого платника штрафу, за включенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операції: які звільнені ід оподаткування або які оподаткуються за нульовою ставкою. Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої п. п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою).

Також відповідач зазначив, що відповідно до Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015 року, до графи 8 податкових накладних вноситься - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій. У разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою, зазначається код ставки 20, в інших випадках: для операцій, які звільнені від оподаткування, або оподатковуються за нульовою ставкою, код ставки інший. Відповідач вказує, що податкові накладні, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, містять код ставки податку на додану вартість 20, що свідчить про те, що податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

З наведених підстав відповідач вважає, що зареєстровані ГТУЮ в Одеській області податкові накладні не можуть бути віднесені до податкових накладних, порушення граничних термінів реєстрації яких не є підставою для накладення штрафу. Отже, податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року відповідач вважає законним.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 18 січня 2019 року відповідач зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області проведено перевірку своєчасності сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених, згідно з податковими повідомленнями- рішеннями № від 13.08.2018 року та № від 06.12.2018 року, а також податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.09.2018 року.

За результатами перевірки винесено Акт № 91/15-32-51-06/34929741 від 09.01.2019 року, у якому зазначено про порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків, передбачених п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК Податкового кодексу України. Відповідальність за несплату узгодженої суми податкових зобов`язань протягом граничних строків передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. На підставі викладеного прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 18.01.2019, яким до Позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 52050,03 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23 квітня 2019 року відповідач зазначив, що 15.04.2019 року ГУ ДФС в Одеській області винесено Акт №1793/15-32-51-06/34929741 про результати перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість ГТУЮ в Одеській області за листопад 2018 року. Дані перевірки свідчать, що позивачем порушено термін сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків визначених п. 57.1 ст. 57, п. 137.3 ст. 137 Податкового кодексу України. Отже, на підставі даного акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 23.04.2019 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 45825, 54 грн.

Також відповідач зазначив, що пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України встановлено обов`язок контролюючого органу здійснювати зарахування коштів, в першу чергу в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. На виконання вказаного обов`язку посадові особи ГУ ДФС в Одеській області списували кошти з рахунку позивача в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю виникнення.

Отже, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Згідно з пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, на підставі акту перевірки № 40109/15-32-12-10 від 20 листопада 2018 року, даних Єдиного державного реєстру податкових накладних за звітний період вересень 2017-2018 рр., за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, визначених ст. 201, згідно з п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Н» від 06 грудня 2018 року №, яким за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 4 621 976, 70 грн., до Головного територіального управління юстиції в Одеській області застосовано штраф у розмірі 10 % від суми ПДВ, який становить 462 197, 69 грн. (а.с. 16, том 1).

Відповідно до акту перевірки № 91/15-32-51-06 від 09 січня 2019 року, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, на підставі абз. 2 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 18 січня 2019 року, яким за затримку на 26, 15, 2 календарних дні сплати грошового зобов`язання у розмірі 520 500,30 грн., до Головного територіального управління юстиції в Одеській області застосовано штраф у розмірі 10 % від цієї суми ПДВ, який становить 52 050, 03 грн. (а.с. 15, том 1).

Відповідно до акту перевірки № 1793/15-32-51-06 від 15 квітня 2019 року, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, на підставі абз. 2 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 23 квітня 2019 року, яким за затримку на 22 календарних дні сплати грошового зобов`язання у розмірі 458 255,40 грн., до Головного територіального управління юстиції в Одеській області застосовано штраф в розмірі 10 % від цієї суми ПДВ, який становить 45 825, 54 грн. (а.с. 14, том 1).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

1. Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року про застосування штрафу у розмірі 462 197, 69 грн. за затримку реєстрації податкових накладних, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року прийняте на підставі акту перевірки № 40109/15-32-12-10 від 20 листопада 2018 року.

Відповідно до вказаного акту перевірки, відповідачем, відповідно до п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, ст. 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на лютий, березень, квітень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, а також травень, червень, серпень, вересень 2018 року.

Перевіркою встановлено затримання граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам ПДВ та розрахунків коригування до таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 Податкового кодексу України, на яких, відповідно до ст.ст. 192, 201 Податкового кодексу України, покладено обов`язок щодо такої реєстрації.

З матеріалів справи судом встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області несвоєчасно зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 4 621 976, 70 грн. Порушення терміну реєстрації від 1 до 15 календарних днів.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 82-103, 107-128, том 1).

За даним позовом позивач не спростовує факти несвоєчасної реєстрації податкових накладних, проте вважає, що звільнений від відповідальності за порушення строків реєстрації податкової накладної, відповідно ст. 120-1 Податкового кодексу України, яка не передбачає накладення штрафу під час реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

В свою чергу, відповідач не заперечує того, що ст. 120-1 Податкового кодексу України звільняє від відповідальності за порушення строків реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою, однак стверджує, що в перевірених податкових накладних, по яким встановлено порушення строків реєстрації, значиться, що їх складено для операцій, які оподатковуються за основною ставкою 20 %.

Отже, за порушення строків реєстрації податкових накладних до позивача застосовані штрафні санкції, передбачені ст. 120-1 Податкового кодексу України.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 75. 1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пункт 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України також регламентує загальний порядок реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідальність за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної визначена ст. 120-1 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу, зокрема, в розмірі 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.

Отже, п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України звільняє платників податку від відповідальності за порушення строків реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до абз. 4 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом встановлено, що податкові накладні, щодо яких до позивача застосовано штраф за порушення строків реєстрації, складені за операціями з постачання послуг населенню, згідно з ДКПП 84.11: Послуги у сфері державного керування загального характеру.

Вказані податкові накладні складені позивачем за операціями з постачання таких послуг населенню: 1) платних послуг, які надаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану, 2) послуг державних нотаріальних контор.

Також судом встановлено, що позивачем за результатами постачання послуг відділами державної реєстрації актів цивільного стану, а також послуг державних нотаріальних контор складались зведені податкові накладні з урахуванням всього обсягу постачання за номенклатурою: «послуги населенню».

Тобто, у зведеній податковій накладеній не відокремлені операції з надання послуг відділами державної реєстрації актів цивільного стану та послуг державних нотаріальних контор.

Вказане має наступні наслідки.

Відповідно до пп. 197.1.19 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування операції з надання послуг з реєстрації актів цивільного стану державними органами, уповноваженими здійснювати таку реєстрацію згідно із законодавством.

Натомість, послуги державних нотаріальних контор Податковий кодекс України не відносить до операцій, які звільнені від оподаткування, або операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Як вже було зазначено, п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України звільняє платників податку від відповідальності за порушення строків реєстрації податкової накладної у разі дотримання двох обов`язкових умов: 1) податкові накладні не надаються покупцю; 2) складені на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

На підставі викладеного судом встановлено, що в межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов, за яких відбувається звільнення від відповідальності за порушення строків реєстрації податкової накладної, а саме: податкові накладні, не надаються покупцю. Друга обов`язкова умова (постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) наявна лише частково, оскільки позивачем порушено строки реєстрації зведених податкових накладних, складених одночасно на операції, які звільнені від оподаткування, та операції, які не звільнені від оподаткування, та які не оподатковуються за нульовою ставкою.

Під час судового розгляду справи вказані обставини підтвердились в поясненнях сторін. Зокрема, позивач зазначив, що сума послуг наданих населенню відділами державної реєстрації актів цивільного стану становить 2724942,92 грн., сума послуг державних нотаріальних контор 1897033,78 грн.

На підтвердження зазначеного позивачем надано до суду копії меморіальних ордерів (а.с. 221, 227-241, том 1).

Однак, відповідно до податкових накладних, перевірених відповідачем на предмет своєчасності реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, не можливо встановити, що їх складено на операції двох видів: які звільнені від оподаткування та які підлягають оподаткуванню.

Внаслідок чого, під час камеральної перевірки відповідачем на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено затримання граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 Податкового кодексу України.

З приводу зазначеного, суд зазначає й наступне.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

За пунктом 201.3 статті 201 Податкового кодексу України, у разі звільнення від оподаткування у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідні пункти (підпункти), статті, підрозділи, розділи цього Кодексу та/або міжнародного

Абзац другий пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України передбачає, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Однак, пунктом 201.5 статті 201 Податкового кодексу України чітко встановлено, що для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.

Відповідно до абз. 4 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що позивачем, всупереч вимог п. 201.5 ст. 201 Податкового кодексу України, для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складено одну податкову накладну.

Крім того, в самих податкових накладних значиться, що їх складено для операцій, які оподатковуються за основною ставкою 20 %. Так, у графі 8 розд. Б податкової накладної - «Код ставки» зазначено « 20».

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 201.2 статті 201 розділу V Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307 затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (далі Порядок №1307, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 6 п. 16 вказаного Порядку, до розділу Б податкової накладної вносяться дані у розрізі номенклатури постачання товарів/послуг. До графи 8 - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються. У графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

Враховуючи викладене, під час камеральної перевірки, відповідачем встановлено, що податкові накладені, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку встановленого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, складені на постачання послуг для операцій, що оподатковуються ПДВ за ставкою 20%.

Суд погоджується з доводами відповідача, що за наведених вище обставин у нього не було підстав для інших висновків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 04 вересня 2018 року у справі №816/1488/17 (К/9901/152/17), в якій встановлено, що податкові накладні, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, містять код ставки податку на додану вартість « 7» або « 20», що свідчить про те, що податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість. Тоді як позивач у цій справі доводив, що податкові накладні не надавались отримувачам (покупцям), а відтак порушення граничних строків їх реєстрації не може бути підставою для застосування штрафних санкцій.

Також суд звертає увагу на те, що пунктом 17 Порядку № 1307 теж передбачено, що для операцій, що оподатковуються або звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні, тобто при одночасному постачанні одному отримувачу (покупцю) як оподатковуваних товарів/послуг, так і таких, що звільнені від оподаткування, постачальник (продавець) складає окремі податкові накладні. У податковій накладній, складеній на операції з постачання товарів/послуг, які звільняються від оподаткування податком на додану вартість, у графі "Складена на операції, звільнені від оподаткування" верхньої лівої частини робиться помітка "Без ПДВ".

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про правомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 06 грудня 2018 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних є правомірним та не підлягає скасуванню.

2. Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року про застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 52 050, 03 грн., судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року прийняте на підставі акту перевірки № 91/15-32-51-06 від 09 січня 2019 року (а.с. 17-18, том 1).

Відповідно до вказаного акту перевірки, відповідачем, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, у порядку п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку своєчасності сплати визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Перевіркою встановлено:

- порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за податковою декларацією № від 19 вересня 2018 року;

- несвоєчасна сплата узгодженої суми податкових зобов`язань протягом граничних строків, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, за податковими повідомленнями рішеннями № від 13 серпня 2018 року та № від 06 грудня 2018 року.

Щодо порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що 19 вересня 2018 року ГТУЮ в Одеській області подано звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період 8 місяць 2018 року, якою задекларовано 648 092, 00 грн. податку на додану вартість (а.с. 120, том 1).

За загальним правилом п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Відповідно до ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Отже, граничний термін сплати за податковою декларацією № від 19 вересня 2018 року - 30.09.2018 року. Перевіркою встановлено, що датою сплати є 25.10.2018 року.

Позивач стверджує, що ГТУЮ в Одеській області вчасно сплачені грошові зобов`язання за податковою декларацією від 19 вересня 2018 року, згідно платіжного доручення від 24 вересня 2018 року № 3866 на суму 648092, 00 грн.

Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року позивачем дійсно здійснено оплату платіжним дорученням № 3866 на суму 648092, 00 грн., призначення платежу: ПДВ за серпень 2018 р., податкова декларація від 19.09.2018 (а.с. 25, том 1).

Згідно інтегрованої картки з податку на додану вартість (а.с. 72-81, том 1):

11.09.2018 року у платника податків виникла недоїмка у сумі 30984, 92 грн., підстава податкове повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року, (код операції 95Т);

27.09.2018 року виникла недоїмка у сумі 275,04 грн., підстава: пеня на податкове повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року, (код операції 221);

27.09.2018 року зараховані кошти ПДВ у розмірі 648092, 00 грн., код операції 242, з яких списано недоїмку у сумі 30984, 92 грн. та пеню 275,04 грн. (податкове повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року);

решта суми, сплаченої платіжним дорученням від 24 вересня 2018 року № 3866, як сума ПДВ за податковою декларацією № від 19 вересня 2018 року, у розмірі 616 832, 04 грн. зарахована за призначенням;

30.09.2018 року виникла недоїмка у розмірі 31 259, 96 грн. за податковою декларацією № від 19 вересня 2018 року (648092,00-616832,04=31259,96), (код операції 951);

25.10.2018 року недоїмка у розмірі 31 259, 96 грн. погашена (код операції 950).

Отже, за податковою декларацією № від 19 вересня 2018 року виникло порушення граничного терміну сплати грошового зобов`язання у розмірі 31 259, 96 грн. на 25 календарних днів.

Щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобов`язань, за податковими повідомленнями рішеннями.

У відповідності п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Щодо застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням рішенням № від 13 серпня 2018 року, судом встановлено наступне.

Як вбачається з інтегрованої картки, 11.09.2018 року у платника податків виникла недоїмка у сумі 30984, 92 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року, прийнятого внаслідок застосування штрафних санкцій за ст. 126 Податкового кодексу України на суму 35 202, 27 грн. (сума недоїмки зменшена за рахунок наявної станом на 11.09.2018 переплати 4217, 35 грн.) (а.с. 76).

27 вересня 2018 року недоїмка у сумі 30984, 92 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 13 серпня 2018 року погашена за рахунок коштів, що надійшли згідно платіжного доручення від 24 вересня 2018 року № 3866.

Отже, за податковим повідомленням-рішенням № від 13 серпня 2018 року виникло порушення граничного терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання у розмірі 30984, 92 грн. на 13 календарних днів (платіжне доручення № 3866 зареєстроване банком 24 вересня 2018 року, а не 27 вересня 2019 року).

При цьому, суд зазначає, що правомірність податкового повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року не є предметом розгляду у цій справі.

Суд виходить із того, що відповідно до матеріалів справи, вказане повідомлення-рішення є узгодженим з 11.09.2018 року. Доказів зворотного сторони не надали.

Позивач не повідомив щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року, доказів не надав.

Щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобов`язань, за податковим повідомленням рішенням № від 06 грудня 2018 року, судом встановлено наступне.

Правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом судового розгляду у даній справі. Суд визнав податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 06 грудня 2018 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Однак, предметом доказування є питання з якого часу вказане податкове повідомлення-рішення вважалось узгодженим до звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року позивач отримав 13 грудня 2018 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 32, том 2).

Вказані обставини визнаються сторонами.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що 18 січня 2019 року ГТУЮ в Одеський області було подано скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 14 лютого 2019 року продовжено строк розгляду скарги до 29.03.2019 року (а.с. 36, том 1)

Рішенням Державної фіскальної служби України від 26 березня 2019 року залишено без розгляду та повернуто скаргу ГТУЮ в Одеський області №05.1-11/495 від 18 січня 2019 року на податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року, відповдно до п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України (а.с. 37-38, том 1).

Враховуючи, що протягом 10 календарних днів за днем отримання податкового повідомлення-рішення позивач його не оскаржив, в силу вимог п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року вважалось узгодженим станом на 23 грудня 2018 року (та до подання скарги від 18 січня 2019 року, яка розглянута 26 березня 2019 року).

В акті перевірки від 09 січня 2019 року № 91/15-32-51-06 зазначено, що граничний термін грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 06 грудня 2018 року, - 23.12.2018 року, дата сплати: 26.12.2018 року.

Як вбачається з інтегрованої картки, 23.12.2018 року у платника податків виникла недоїмка у сумі 462 197, 69 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 06 грудня 2018 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних.

У цей же день, 23.12.2018 року, сума недоїмки зменшена на 3942,31 грн. за рахунок наявної станом на переплати (код операції 99Р), та складала 458 255, 38 грн. (462197,69-3942,31=458255,38).

26 грудня 2018 року недоїмка у сумі 458 255, 38 грн. грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 06 грудня 2018 року погашена за рахунок коштів, що надійшли згідно платіжного доручення від 22 грудня 2018 року № 5919.

Судом встановлено, що 22 грудня 2018 року позивачем здійснено оплату платіжним дорученням № 5919 на суму 595 411, 00 грн., призначення платежу: ПДВ за листопад 2018 р., податкова декларація від 19.12.2018 (а.с. 23, том 1).

Також судом встановлено, що в порядку п. 87.9 Податкового кодексу України, 26 грудня 2018 року відповідачем списані кошти за платіжним дорученням № 5919 в рахунок погашення недоїмки у сумі 458 255, 38 грн. грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 06 грудня 2018 року.

Вирішуючи зазначене спірне питання щодо списання коштів за платіжним дорученням № 5919 в рахунок погашення грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 06 грудня 2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, враховуючи встановлену приписами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу, відповідач мав повноваження на перенаправлення коштів, сплачених позивачем за поточними податковими зобов`язаннями у рахунок податкового боргу, що виник раніше.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27 грудня 2018 року у справі №820/6904/16.

Однак, суд не погоджується з висновками Головного управління ДФС в Одеській області, викладеними в акті перевірки від 09 січня 2019 року № 91/15-32-51-06 стосовно того, що ГТУЮ в Одеській області порушено граничний термін сплати за податковим повідомленням-рішенням № від 06 грудня 2018 рок на 3 календарні днів.

Так, судом встановлено, що 22 грудня 2018 року позивачем здійснено оплату за платіжним дорученням № 5919 на суму 595 411, 00 грн.

Проте, як вбачається з інтегрованої картки, вказані кошти зараховано 26 грудня 2018 року.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 22 грудня 2018 року (субота) був робочим днем, у зв`язку з перенесенням робочого дня 24 грудня 2018 року, 23 грудня 2018 року (неділя) вихідний день, 24 грудня 2018 року (понеділок) вихідний день перенесений з 22 грудня 2018 року, 25 грудня 2018 року (вівторок) святковий день (Різдво Христове).

Тобто, 23-25 грудня 2018 року були неробочими днями.

Наступним після 22 грудня 2018 робочим днем було 26 грудня 2018 року.

Вказаними обставинами відповідач пояснює, те що кошти сплачені позивачем 22 грудня 2018 року зараховані 26 грудня 2018 року.

Однак, суд зазначає, що відповідно до приписів п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Крім того, поняття, загальний порядок проведення переказу коштів та відповідальність суб`єктів переказу, а також загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III.

Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Також, стаття 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах (п. 1.21). Операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах (п. 1.22). Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30).

Статте 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» регламентовані строки проведення переказу.

Так, відповідно до п. 8.1 цієї статті, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з п. 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Отже, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених Податковим кодексом України, а також несе іншу відповідальність, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 24 квітня 2019 року у справі №813/5575/14, від 25 лютого 2019 року у справі №803/1546/17.

Судом встановлено, що платіжне доручення № 5919 на суму 595 411, 00 грн. надійшло до установи банку 22 грудня 2018 року, що підтверджується штампом та підписом уповноваженої особи банку на цьому платіжному дорученні та свідчить про те, що платіжне доручення № 5919 надійшло протягом операційного часу банку (а.с. 23, том 1).

З інтегрованої картки судом встановлено, що станом на 23.12.2018 року за позивачем рахувалась лише недоїмка у сумі 458 255, 38 грн. грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 06 грудня 2018 року.

Отже, кошти за платіжним дорученням № 5919, які хоч і були призначені позивачем на інші цілі, проте могли бути зараховані в рахунок погашення грошового зобов`язання за податковим повідомленням рішенням № від 06 грудня 2018 року, в силу ст. 87.9 Податкового кодексу України, вже 23 грудня 2019 року, однак зараховані лише 26 грудня 2018 року не з вини платника податків.

Стаття 126 Податкового кодексу України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання.

Так, відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на зазначене суд приходить висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за затримку на 3 календарні дні терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням рішенням № від 06 грудня 2018 року.

Згідно розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року, за порушення граничного терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням рішенням № від 06 грудня 2018 року позивачу нараховано штраф у розмірі 45 825, 54 грн. (10% суми податкового боргу).

З огляду на зазначене, податкове повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року підлягає скасуванню в частині застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 45 825, 54 грн.

В іншій частині податкове повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року прийнято відповідачем правомірно та скасуванню не підлягає, оскільки судом встановлено правомірність застосування штрафу у розмірі 3098,00 грн. за порушення на 16 календарних днів граничного терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням рішенням № від 13 серпня 2018 року, а також штрафу у розмірі 3126,00 грн. за порушення на 25 календарних днів граничного терміну сплати грошового зобов`язання за податковою декларацією № від 19 вересня 2018 року.

3. Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення № від 23 квітня 2019 року про застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 45 825, 54 грн., судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 23 квітня 2019 року прийняте на підставі акту перевірки від 15 квітня 2019 року №1793/15-32-51-06.

Згідно вказаного акту перевірки, відповідачем, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, у порядку п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку своєчасності сплати визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено порушення терму сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за податковою декларацією № від 19 грудня 2018 року.

Судом встановлено, що ГТУЮ в Одеській області подано звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період 11 місяць 2018 року, якою задекларовано 595 411, 00 грн. податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 203 Податкового кодексу України, граничний термін сплати грошового зобов`язання, визначеного податковою декларацією № від 19 грудня 2018 року, - 30 грудня 2018 року.

Перевіркою встановлено, що датою сплати є 21 січня 2019 року.

Позивач стверджує, що ГТУЮ в Одеській області вчасно сплачені грошові зобов`язання за податковою декларацією № від 19 грудня 2018 року, згідно платіжного доручення №5919 від 22 грудня 2018 року на суму 595 411, 00 грн.

Однак, як вже було встановлено судом, кошти за платіжним дорученням № 5919, які хоч і були призначені позивачем на сплату ПДВ за листопад 2018 року, проте відповідно до вимог ст. 87.9 Податкового кодексу України, були зараховані відповідачем в рахунок погашення грошового зобов`язання за податковим повідомленням рішенням № від 06 грудня 2018 року.

Позивач заперечує що правомірності дій відповідача щодо перерозподілу ним коштів, вчасно сплачених платником податків за поточними податковими зобов`язаннями у рахунок податкового боргу, який виник раніше.

Однак, суд зазначає, що нормою п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України законодавець чітко встановив черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу.

Отже, у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених ст. 126 Податкового кодексу України у залежності від терміну затримки.

При цьому, санкція норми ст. 126 Податкового кодексу України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав її виникнення. Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України ст. 126 цього Кодексу не містить.

Аналогічну позицію щодо застосування положень ст. 87 та ст. 126 Податкового кодексу України викладено в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 808/2290/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 813/3722/17, від 27 грудня 2018 року у справі № 820/6904/16.

Як вбачається з інтегрованої картки, 21.01.2019 року на рахунок позивача зараховані кошти у розмірі 500000, 00 грн, згідно платіжного доручення № 46 від 21 січня 2019 року, за рахунок яких погашена недоїмка у розмірі 458 255, 38 грн., що виникла за податковою декларацією № від 19 грудня 2018 року.

Отже, за податковою декларацією № від 19 грудня 2018 року виникло порушення граничного терміну сплати грошового зобов`язання у розмірі 458 255, 38 грн. на 22 календарних дні.

Згідно розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № від 23 квітня 2019 року, за порушення граничного терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання за податковою декларацією № від 19 грудня 2018 року позивачу нараховано штраф у розмірі 45 825, 54 грн. (10% суми податкового боргу).

З огляду на зазначене суд приходить висновку, що застосування до позивача штрафних санкцій відповідає допущеному порушенню, відповідальність за яке передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 23 квітня 2019 року є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право, зокрема, безоплатно отримувати у контролюючих органах, у тому числі і через мережу Інтернет, інформацію про податки та збори і нормативно-правові акти, що їх регулюють, порядок обліку та сплати податків та зборів, права та обов`язки платників податків, повноваження контролюючих органів та їх посадових осіб щодо здійснення податкового контролю; самостійно обирати спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі через електронний кабінет, якщо інше не встановлено цим Кодексом; оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

За правилами пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Головного територіального управління юстиції в Одеській області до Головного управління ДФС в Одеській області, оскільки скасуванню підлягає лише податкове повідомлення-рішення № від 18 січня 2019 року в частині застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 45 825, 54 грн. В іншій частині позовних вимог доводи позивача не знайшли свого підтвердження, натомість, відповідачем доведено правомірність своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України)

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено частково, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Отже, підлягає поверненню позивачу судовий збір у сумі 688, 89 грн., яка складає 8,2 % від загальної суми сплаченого судового збору 8401, 10 грн., оскільки ціна позову складає 560 073, 26 грн., а задоволено позовні вимоги на суму 45 825, 54 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного територіального управління юстиції в Одеській області до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 18 січня 2019 року в частині застосування штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 45 825, 54 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (; 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Головного територіального управління юстиції в Одеській області (; 65007, м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 34) судовий збір у розмірі 688, 89 грн. (шістсот вісімдесят вісім гривень 89 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області (; 65007, м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 34).

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській (; 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Повний текст рішення складено та підписано судом 19 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Глуханчук

.