Справа № 120/3176/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 листопада 2019 р. Справа № 120/3176/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.

представника позивача: адвоката Габрука С.М.

представника відповідача: Скляра О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Габруком Сергієм Миколайовичем

до: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року громадянин Грузії ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Габрук Сергій Миколайович, звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 01.04.2019 року про заборону в`їзду в Україну.

В обґрунтування свого позову представник позивача зазначив, що 15.08.2019 року громадянин Грузії ОСОБА_1 виїхав з Грузії до України з метою забезпечення безпосередньої участі в судовому засіданні з розгляду кримінального провадження № 0000304, внесеного до ЄДРДР 05.03.2019р. по відношенню до нього за ч. 1 ст. 190 КК України. Втім, при перетинанні кордону в пункті пропуску «Бориспіль» йому було відмовлено у в`їзді в Україну у зв`язку з наявністю рішення Управління ДМС України у Вінницькій області від 01.04.2019 року, яким встановлено заборонену в`їзду в Україну строком на 11 років 7 місяців 20 днів. Позивач вважає дане рішення незаконним, оскільки перебування його на території України є обов`язковим з огляду на необхідність забезпечення особистої явки у судове засідання та вирішення питання закінчення кримінального провадження. На думку позивача у оскаржуваному рішенні відсутнє достатнє обґрунтування та доводи щодо підстав заборони в`їзду в Україну і не враховано наявність кримінального провадження, необхідність завершення якого потребує його перебування на території України. Наведене слугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

21.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 49934/19), в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Позиція відповідача полягає у тому, що рішення про заборону в`їзду прийнято у відповідності до вимог Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджену наказом Міністерства органів внутрішніх справ від 17.12.2013 № 1235 та Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Прийнятому рішенню від 01.04.2019 року про заборону в`їзду в Україну передувало отримане звернення міжрайонного оперативно - розшукового відділу ОРУ Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому йшлося про притягнення громадянина Грузії ОСОБА_1 (наразі - ОСОБА_1 ) до відповідальності шляхом заборони в`їзду останнього на територію України до 17.11.2020 року, ініційованого Службою Безпеки України від 21.11.2017 року. З отриманої інформації стало відомо, що після прийняття відповідного рішення СБУ, громадянин Грузії ОСОБА_1 виїхав з території України по паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_1 в країну походження та в подальшому з метою безперешкодного повернення на територію України змінив свої анкетні дані, в тому числі паспортний документ, на - ОСОБА_1 , по якому прибув в Україну та отримав дозвіл на тимчасове проживання.

На переконання відповідача, враховуючи вищенаведені факти, керуючись ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» цілком обґрунтовано прийнято рішення від 01.04.2019 року про заборону в`їзду позивачу до України строком на 10 років, що додались до строку заборони встановленого рішенням СБУ від 17.11.2017 року, що в сукупності становить 11 років 7 місяців 20 днів. Крім того відповідач вважає, що наявність кримінального провадження по відношенню до позивача на території України жодним чином не впливає на можливість прийняття рішення про заборону останньому в`їзду на території України, тим більше, що судовий розгляд кримінального провадження може відбуватися не лише за особистої участі, а й дистанційно. За наведених обставин відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 04.11.2019 року, представник позивача звернув увагу на той факт, що позивач безпосередньо повідомляв відповідача про створення ним в Україні нової сім`ї, що давало підстави для його залишення в межах країни. Також вкотре зауважив про неврахування з боку відповідача факту існування кримінального провадження, що зумовило винесення поспішного протиправного рішення про заборону в`їзду на територію України.

08.11.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення, зміст яких в цілому зводиться до спростування доводів позивача та наведення аргументів щодо відсутності підстав для задоволення поданого позову.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та наголошував на необхідності відмови в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.02.2018 року на підставі паспортного документа № НОМЕР_3 , здійснив в`їзд в Україну.

В подальшому, 18.04.2018 року позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_4 та 14.05.2018 року був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_5 терміном дії до 13.05.2019 року, підстава видачі якої: возз`єднання сім`ї з громадянином України.

Однак, за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2018 року по справі №127/16830/18, яке набуло законної сили 20.10.2018 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано. Як наслідок, рішенням Управління ДМС України у Вінницькій області від 21.11.2018 року скасовано посвідку серії НОМЕР_5 на тимчасове проживання, яка видана громадянину Грузії ОСОБА_1 з підстави, передбаченої п.п. 2 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 (отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (в тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи).

Відтак судом встановлено, що з 21.11.2018 року позивач позбавився документів, що надавали йому підставу законно перебувати на території України.

Так, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Вінницькій області спільно з офіцерами шостого сектору (з місцем дислокації н.п. Вінниця) міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Могилів-Подільський) оперативно-розшукового управління Південного регіонального управління ДПС України у ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» у м. Вінниці виявлений іноземець, який назвався громадянином Грузії ОСОБА_1 . Відповідно до наданого паспорта №НОМЕР_3 , виданого 16.02.2018 року Міністерством юстиції Грузії на термін до 16.08.2028 року, встановлено, що виявленим іноземцем є громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Батумі Грузії.

Однак, при подальшій перевірці встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 раніше перебував на території України під прізвищем ОСОБА_1 та іменем ОСОБА_1, відносно якого є діюче рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки від 17.11.2017 року. Відповідно до повідомлення міжрайонного оперативно-розшукового відділу оперативно-розшукового управління Південного регіонального управління ДПС України від 06.03.2019 року №5/2/239, згідно відомчої бази даних Держприкордонслужби України заборона в`їзду ініційована Службою Безпеки України з 21.11.2017 року до 17.11.2020 року.

Відповідачем було з`ясовано, що після прийняття відповідного рішення Службою безпеки України громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) виїхав з території України по паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_1, в країну походження. Під час перебування на території Грузії ОСОБА_1 з метою безперешкодного повернення на територію України змінив свої анкетні дані на громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 16.02.2018 року отримав новий паспортний документ № НОМЕР_3 з терміном дії до 16.02.2028 року.

На підставі цього паспорта громадянин Грузії ОСОБА_1 28.02.2018 року прибув на територію України, тим самим уникнувши заборони в`їзду на територію України, яка ініційована Службою безпеки України до 17.11.2020 року на особу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Як свідчать матеріали справи, підтвердженням того факту, що громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою, слугує те, що ідентифікаційний номер іноземця: НОМЕР_7 у паспорті № НОМЕР_1 громадянина Грузії ОСОБА_1 , ідентичний ідентифікаційному номеру у паспорті № НОМЕР_3 громадянин Грузії ОСОБА_1 . Крім того, наведене також підтверджується власноручним зазначенням (вписанням) позивачем ідентифікаційного номеру у документі, що посвідчує згоду на обробку персональних даних (в тому числі біометричних даних) від 05.03.2019 року, а також відібраних письмових поясненнях громадянина Грузії ОСОБА_1 , здійснених у присутності перекладача, згідно яких позивач підтвердив факт зміни своїх анкетних даних з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

За фактом умисного невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну, 12.03.2019 року співробітниками Управління ДМС у Вінницькій області складено протокол про адміністративне правопорушення на громадянина Грузії ОСОБА_1 за ст. 203-1 КУпАП та цього ж дня - 12.03.2019 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за відповідне правопорушення у розмірі 3000 грн.

Дана постанова набула законної сили 22.03.2019 року, та в подальшому була спрямована до органів державної виконавчої служби для примусового виконання. Наразі судом встановлено, що постановою державного виконавця Замостянського відділу ДВС міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 21.08.2019 року виконавче провадження ВП №59559604 було закінчено у зв`язку зі стягнення з ОСОБА_1 3000 грн.

За наведених підстав 01.04.2019 року заступником начальника Управління - начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніром В.М. прийнято рішення про заборону громадянину Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну на 11 років 7 місяців 20 днів згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню відповідача про заборону в`їзду в України від 01.04.2019 року, суд враховує таке.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначено статтею 13 Закону № 3773-VI.

Так, частиною першою статті 13 Закону № 3773-VI встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Згідно із п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року N 1235 (далі по тексту - Інструкція) передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону № 3773-VI.

Так, встановлені в межах розгляду даної справи обставини свідчать, що відносно позивача, будучи відомим раніше як ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чинним рішення Служби безпеки України про заборону в`їзду на територію України до 17.11.2020 року. Проте, останній, з метою уникнення існуючої заборони на в`їзд в Україну, перебуваючи на території Грузії змінив свої анкетні дані на громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримавши новий паспортний документ на відповідне ім`я, в лютому 2018 року прибув на територію України.

Суспільна небезпечність таких дій, на переконання суду, полягає в тому, що позивач спотворивши дійсні факти, які мають юридичне значення, при клопотанні про в`їзд в України фактично подав про себе завідомо неправдиві відомості, мета яких обумовлювалась уникненням існуючої заборони на в`їзд в Україну до 17.11.2020 року.

Відтак, наведені вище обставини дають підставу заборони в`їзду на територію України громадянина Грузії ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI - якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості.

Водночас, до даних правовідносин підлягає застосуванню частина 3 статті 13 Закону № 3773-VI, якою, як уже наголошувалося судом раніше, передбачено заборону для іноземців подальшого в`їзду в Україну на десять років у разі невиконання ними попереднього рішення про заборону в`їзду в Україну.

При цьому суд враховує, що дана норма є спеціальною по відношенню до інших підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, передбачених частиною 1 статті 13 Закону № 3773-VI, та підлягає самостійному застосуванню незалежно від наявності чи відсутності інших підстав, передбачених цією статтею.

А тому, враховуючи, що позивач, як іноземець, не виконав рішення Служби безпеки України про заборону в`їзду на територію України до 17.11.2020 року та використовуючи змінене ім`я 28.02.2018 року перетнув кордон України, тим самим допустив порушення міграційного законодавства, відтак УДМС України у Вінницькій області мало всі правові підстави згідно ч. 3 ст. 13 Закону № 3773-VI для прийняття 01.04.2019 року рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 11 років 7 місяців 20 днів.

За наведених вище обставин суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято згідно положень діючого законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Щодо доводів представника позивача, які фактично лягли в основу підстав заявленого позову, відносно того, що громадянину Грузії ОСОБА_1 02.04.2019 року повідомлено про підозру у вчинені на території України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КАС України, у зв`язку з чим він має бути залишеним на території України до закінчення судового розгляду кримінального провадження №0000304, відповідно до вимог ст. 22 Закону № 3773-VI, то суд зазначає наступне.

По-перше, твердження представника позивача про те, що станом на 01.04.2019 року громадянин Грузії ОСОБА_1 перебував на території України на законній підставі згідно посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_5 терміном дії до 13.05.2019 року є безпідставним, оскільки рішенням УДМС України у Вінницькій області від 21.11.2018 року вказану посвідку на тимчасове проживання скасовано.

По-друге, дійсно, згідно ч. 2 ст. 22 Закону № 3773-VI виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження.

Разом із тим дана норма стосується саме заборони виїзду іноземця з території України. Однак, оскаржуваним рішенням відповідача від 01.04.2019 року позивачу заборонено в`їзд на територію України. А заборона в`їзду на територію України виходячи з положень статті 13 Закону № 3773-VI не залежить від обставин повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення чи розгляду кримінального провадження.

Саме лише бажання позивача брати участь у розгляді кримінального провадження самостійно не може бути передбаченою законом підставою для скасування прийнятого рішення про заборону в`їзду на територію України. Більше того, по відношенню до позивача залишається діюча заборона в`їзду ініційована Службою безпеки України до 17.11.2020 року, а тому навіть у випадку скасування оскаржуваного рішення, громадянин Грузії ОСОБА_1 позбавлений правових підстав самостійно прибути на територію України для особистої участі у розгляді кримінального провадження.

При цьому, питання щодо розгляду такого кримінального провадження у відсутність обвинуваченого має вирішуватись судом, який розглядає таке провадження, у відповідності до положень кримінального процесуального законодавства.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 21.11.19.

Реквізити сторін:

Позивач: громадянин Грузії ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_7 ;

Представник позивача: адвокат Габрук Сергій Миколайович, поштова адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. Театральна, 10, .

Суддя Слободонюк Михайло Васильович Васильович