Справа № 2540/2783/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2783/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року

у справі № 2540/2783/18 (розглянуто у порядку загального позовного провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр "Афіто"

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача - Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року до Чернігівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр "Афіто" (надалі - ТОВ "Комерційний центр "Афіто", позивач), з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (надалі - ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2018 № /1125, № /1126.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення за відсутності порушень щодо затримки реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр "Афіто" задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.07.2018 № /1125, № /1126.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем було пропущено строк реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних при відмові у реєстрації за період з 30.09.2016 року по 31.01.2017 рік.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про відмовлення у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Відзив на апеляційну скаргу суду не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 12.04.2012 року по 20.12.2016 року місцезнаходження (місце податкової реєстрації) позивача було: 03028, м. Київ. Голосіївський район, пр-т Науки. 16.

З 21.12.2016 року по 31.12.2017 року місцезнаходження (місце податкової реєстрації) позивача було: 03150, м. Київ, Голосіївський район, Казимира Малевича, буд. 86-Е.

Так, з 01.01.2018 року місцезнаходження (місце податкової реєстрації) позивача: 16500, Чернігівська обл., Бахмацький р-н, м. Бахмач, вул. Богдана Хмельницького, 23, офіс 5.

Співробітниками ГУ ДФС у Чернігівській області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1, п. 41.1 ст. 41, пп. 75.1.1 п.75.1 ст.75, ст.102, ст. 114 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку дотримання строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ "Комерційний центр "Афіто" за період вересень 2016 року - грудень 2016 року та січень 2017 року.

За результатом перевірки контролюючим органом складено 05 липня 2018 року № 886/25-01-12-05-22/38130824 (надалі - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимоги п. 201.10 ст. 201 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, та нараховано штрафні санкції у розмірі 121 697,49 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.07.2018 року: №/1125 та №/1126, яким застосовано штрафні санкції за порушення граничного строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у розмірі 121697,49 грн.

Вважаючи, дії відповідача протиправними щодо винесення податкових повідомлень-рішень, позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - ЄРПН) за перевіряємий період спричинена не з вини позивача, а у зв`язку з призупиненням дії договору про визнання електронних документів, що призвело до відмови контролюючого органу у реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування та подання звітність, чим і порушено встановлений податковим законодавством строк реєстрації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податку накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України з 01 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування по податкових накладних незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Також, пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пункту 109.1 статті 109 ПК України правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платника податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або не належного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, правопорушенням, за яке на платника податків може бути накладено штрафні санкції, є винне діяння такого платника податків. Підставою для застосування податкового штрафу (як і кримінального, адміністративного чи будь-якого іншого покарання) є вина. Відсутність вини свідчить про відсутність підстав для застосування покарання (санкції).

Верховний Суд у постановах: від 03.05.2018 року по справі №818/1070/17; від 26.06.2018 року по справі №808/2127/17; від 27.04.2018 року по справі №820/4064/17; від 11.09.2018 року по справі №826/9114/16, звертає увагу, що аналізуючи податкове законодавство, зокрема ст. 109 ПК України, підлягає з`ясуванню відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2016 року між позивачем та Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було укладено договір № 150620162 про визнання електронних документів (стор. 48-50).

Відповідно до положень статті 14 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.

Порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Предметом даного договору було визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях як оригіналу.

Проте, починаючи з 13 жовтня 2016 року всі податкові документи, які направлялись позивачем в електронному вигляді на реєстрацію на підставі вказаного договору повертались з відмовою у реєстрації з посиланням на призупинення дії названого договору.

Позивач 18 жовтня 2016 року подав до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві лист з проханням надати письмові пояснення відносно того чому неможливо позивачу з 13 жовтня 2016 року проводити реєстрацію податкових накладних, проте даний лист залишився без відповіді.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 14 жовтня 2016 року позивач намагалися сформувати та відправити новий договір, але програма надала відповідь, що документ не прийнято, через те, що наданий момент діє договір про визнання електронних документів № 150620162 від 17 червня 2016 року (стор. 68-71, 72).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовної заявою про визнання протиправними дії щодо розірвання договору про визнання електронних документів № 150620162 від 17.06.2016 до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року по справі №826/5298/17, яке набрало законної сили 11 лютого 2019 року, позов ТОВ "КЦ "Афіто" задоволено, скасовано рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про зупинення дії договору про визнання електронних документів від 17 червня 2016 року №150620162, зобов`язано державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відновити дію договору про визнання електронних документів від 17 червня 2016 року №150620162.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року по справі №826/5298/17, судом зроблено висновок, що податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві необґрунтовано зупинено дію договору про визнання електронних документів від 17 червня 2016 року № 150620162, оскільки останній не надав суду нормативно та документально обґрунтованих пояснень з приводу наявності у нього правових повноважень на зупинення дії договору про визнання електронних документів та, як наслідок, діяв поза межами наданої йому чинним законодавством і договором компетенції, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та піддягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року по справі №826/5298/17, за результатами апеляційного оскарження набрала законної сили 11 лютого 2019 року, і у відповідності до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, мала бути виконана контролюючим органом.

Так, відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не правомірно взято до уваги Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року по справі №826/5298/17.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки відмова у реєстрації податкової накладної та подальше винесення спірних податкових повідомлень-рішень є наслідком розірвання договору про визнання електронних документів, а тому судом першої інстанції правомірно взято до уваги Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року по справі №826/5298/17.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за перевіряємий період спричинена не з вини позивача, а у зв`язку з призупиненням дії договору про визнання електронних документів, що призвело до відмови ДФС у реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування та подання звітність, чим і порушено встановлений податковим законодавством строк реєстрації.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем у даній справі було вчинено всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення законодавства при реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної, відсутньою є вина позивача в порушенні граничного строку реєстрації податкових накладних.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 26.04.1979 у справі "Санді Тайме" проти Сполученого Королівства" ЄСПЛ відповідно до якого, вимоги, що випливають з виразу "передбачений законом": (1) закон має бути в адекватній мірі доступним, громадянин повинен мати можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку; (2) норма не може вважатися "законом", поки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння.

Також, в п. 42 Рішення від 19.12.1989 року у справі "Мелахер та інші проти Австрії" ЄСПЛ вказано, що право власності включає "три чіткі правила": (1) мирного володіння власністю; (2) позбавлення права власності лише у визначених випадках; (3) держава має право контролювати користування власністю у відповідності до загального публічного інтересу, шляхом прийняття відповідних загальносуспільним інтересам законів.

У пункті 49 Рішення від 22.11.2007 у справі "Україна-Тюмень" проти України" ЄСПЛ вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів".

Так, у пункті 55 вказаного рішення надано тлумачення "пропорційності втручання" в право на мирне володіння майном та зазначено, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини у п.п. 42 - 44 Рішення від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі "якості" закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Якщо норма закону або іншого нормативного акту, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 липня 2018 року №/1125, №/1126.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Я.М. Собків

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.