Справа № 460/2358/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2019 року м. Рівне №460/2358/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію та є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 4-ї категорії. Зазначила, що постановою Кузнецовського міського суду від 26.07.2017 у справі №565/767/17, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 10.04.2017 зі збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 процентів заробітку на підставі норми ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Ствердила, що відповідач перерахував пенсію на виконання вказаного рішення суду. Проте, як стало відомо позивачу з листа відповідача від 05.07.2019, з 11.10.2017 Пенсійний орган почав виплачувати пенсію вже без урахування положень ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тобто, із зазначеної дати фактично припинивши виконувати рішення суду, а свої дії пояснив змінами у законодавстві України, зокрема тим, що було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 10.11.2017. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати їй пенсії з 05.07.2019 з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, що й слугувало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 16.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що постанова Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі №565/767/17 виконувалась управління з 10.04.2017. Відповідач вказав, що як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (рішення від 03.06.2014 у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України") законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому ж рішенні також констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати було внесено зміни. Повідомив, що оскільки 11.10.2017 у відповідній частині набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно із пп.3 п. 2 розділу І якого норму ст.56 Закону №796-ХІІ доповнено словами і цифрами "у разі призначення пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то день припинення права на вказаний вид збільшення пенсії настав 11.10.2017. Зазначив, що з 11.10.2017 розмір надбавки за стаж позивача обчислюється відповідачем відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами). Також відповідач вказав, що позивач пропустила, встановлений ст. 122 КАС України, строк звернення до адміністративного суду, не заявивши клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не повідомивши жодної поважної причини пропуску строків звернення до суду. На підставі вищенаведеного, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Разом з тим, відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 прийнято до розгляду справу №510/1286/16-а за позовом Особа_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Вказано, що предметом розгляду зазначеної справи, зокрема, є питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 99 КАС України. У зв`язку з цим, з метою правильного застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, відповідач вважає, що слід зупинити провадження у даній справі.

Розглянувши клопотання відповідача, дослідивши письмові докази, що стосуються порушеного в клопотанні питання, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Судом встановлено, що на розгляді Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №510/1286/16-а (адміністративне провадження К/9901/20882/18). Предметом розгляду зазначеної справи, зокрема, є питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 99 КАС України.

Згідно з вимогами ст.122 КАС України, що кореспондує ст.99 КАС України в редакції до 15.12.2017, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, судом встановлено, що про припинення виплати позивачу пенсії із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75% заробітку на підставі постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі №565/767/17 від 26.07.2017 відповідач повідомив позивача листом від 05.07.2019. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які би свідчили, що позивач могла знати про порушення своїх прав та інтересів до дня отримання вказаного листа, відповідач суду не надав.

Позовна заява ОСОБА_1 про захист прав, свобод та інтересів надійшла до суду у вересні 2019 року, тобто, з дотриманням шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав, визначених п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України, для зупинення провадження у справі.

Відтак, у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого Рівненською облдержадміністрацією 01.08.1994.

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, яка призначена зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд встановив, що постановою Кузнецовського міського суду від 26.07.2017 у справі №565/767/17, зобов`язано Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 10.04.2017 пенсії за віком із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років, але не вище 75 процентів заробітку, на підставі норми ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - по день припинення права на вказаний вид збільшення пенсії на таких підставах.

Листом від 05.07.2019 №В584/07.1-59, на звернення позивача від 07.06.2019 щодо проведення перерахунку пенсії, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідачем було відмовлено.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, в частині не проведення перерахунку пенсії, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75% заробітку, та вважаючи протиправним рішення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Оцінюючи правомірність відмови відповідача у обчисленні розміру пенсії позивача з урахуванням ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд враховує таке.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Згідно з ч.2 ст.27 Закону №1058-ІV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV (в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Тобто, цією нормою надано право особі обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-ІV або спеціальним Законом №796-XII.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.28 Закону №1058-ІV (в редакції, станом до 01.10.2011, яка була чинна на дату призначення позивачу пенсії), за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Згідно зі ст. 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Також частиною 3 цієї статті передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Крім того, як встановлено ч.2 ст.56 Закону №796-XII, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Наявними матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV із зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону №796-XII.

Постанова Кузнецовського міського суду від 26.07.2017 у справі №565/767/17 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу з 10.04.2017 пенсії за віком на підставі норми ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" набрала законної сили.

Суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.78 КАС України).

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, суд погоджується з твердженням позивача, що згідно з ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ вона має право на пенсію в повному розмірі як особа, віднесена до категорії 4, з подальшим обчисленням надбавки за понаднормовий стаж до пенсії 1% за кожний рік роботи понад установлений стаж 15років, але не вище за 75% заробітку.

Перевіряючи правомірність припинення відповідачем виплат на підставі постанови Кузнецовського міського суду від 26.07.2017 у справі №565/767/17, суд враховує, що з 11.10.2017 набрали чинності зміни, внесені згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017 до ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII,відповідно до яких право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 2 ст. 27 Закону №1058-ІV передбачається, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 57 Закону №796-ХІІ обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону №1058-ІV. У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-ІV за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Відтак, зміни, що внесені до ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ, стосуються порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії та не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії у зв`язку із понаднормовим страховим стажем.

Окрім цього, Кузнецовським міським судом визнано за позивачем право на перерахунок пенсії за віком відповідно до ст. 27, ст. 28 Закону №1058-ІV з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції до 11.10.2017.

Суд зауважує, що за змістом Закону №2148-VIII від 03.10.2017 у ньому відсутні застереження, що зміни до ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII поширюються на обчислення розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 принцип закріплений у частині 1 статті 56 Конституції України, треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що пенсія за віком позивачу призначена до набрання чинності Закону №2148-VIII, а відтак вказані зміни, на переконання суду, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, що виникли значно раніше.

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При вирішенні даного спору суд також враховує положення статті 12 Європейської соціальної Хартії (ратифікована Україною 14.09.2006), яка визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов`язуються:

1. започаткувати систему соціального забезпечення або підтримувати її функціонування.

2. підтримувати систему соціального забезпечення на задовільному рівні, принаймні на такому, який дорівнює рівню, необхідному для ратифікації Європейського кодексу соціального забезпечення;

3. докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень;

4. вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх і багатосторонніх угод або в інший спосіб і відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення: a) рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав Сторін; b) надання, збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII із змінами, внесеними Законом №2148-VIII від 03.10.2017, чим неправомірно звузив існуюче право позивача на соціальний захист, встановлене законом, реалізація якого попередньо була захищена судовим рішенням, що набрало законної сили. Таким чином, суд вважає протиправною поведінку відповідача, що виразилась у припиненні обчислення та виплати надбавки за стаж позивачу відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75% заробітку.

Суд також враховує, що аналогічні висновки щодо застосування норм ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ до спірних правовідносин викладені в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №316/1863/16-а, від 31.07.2018 у справі №560/1395/16-а, які в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України підлягають застосуванню судом у даній справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, суд враховує, що матеріалами справи підтверджено припинення відповідачем обчислення надбавки за стаж позивач з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону №796-XII із 11.10.2017.

Оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду для захисту прав та інтересів, суд враховує, що відповідно до частини 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що про припинення виплати позивачу пенсії із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75% заробітку на підставі постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі №565/767/17 від 26.07.2017 відповідач повідомив позивача листом від 05.07.2019. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які би свідчили, що позивач могла знати про порушення своїх прав та інтересів до дня отримання вказаного листа, відповідач суду не надав.

Позовна заява позивачем про захист прав, свобод та інтересів надійшла до суду у вересні 2019 року, а відтак, суд вважає, що позивач звернувся до адміністративного суду з позовом в межах встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача ґрунтуються на законі, відповідають обставинам справи та підтверджені належними й допустимими доказами.

Враховуючи зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Корленка, 7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчитини певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо невиплати з 11.10.2017 пенсії за віком ОСОБА_1 зі збільшенням пенсії на 1 процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 процентів заробітку відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.10.2017 з урахуванням перерахунку, проведеного з 10.04.2017 відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі збільшенням пенсії на 1 процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 процентів заробітку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Корленка, 7, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 листопада 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.