Справа № 9901/575/19
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 листопада 2019 року

Київ

справа №9901/575/19

адміністративне провадження №П/9901/575/19

Суддя Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Рибачук А.І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Вища рада правосуддя, Президент України, про визнання протиправними та скасування рішень,-

встановив:

15.11.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС), в якому просить:

1) визнати протиправними та скасувати рішення ВККС від 06.03.2019

- №474/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_3;

- №477/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_4;

- №479/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_5;

- №480/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_6;

- №483/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_7;

- №486/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_8;

- №487/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_9;

- №488/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_10;

- №490/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_11;

- №495/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_12;

- №497/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_13;

- №499/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_14;

- №501/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_15;

- №502/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_16;

- №508/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_17;

- №509/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_18;

- №510/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_19;

- №516/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_20;

- №517/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_21;

- №519/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_22;

- №523/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_23;

- №525/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_24;

- №бн/вс-19 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_25

2) визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 06.03.2019 №28/зн-19 в частині затвердження рейтингів кандидатів на вакантні посади суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

3) визнати протиправними та скасувати рішення ВККС від 06.03.2019

- №622/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_3;

- №623/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_4;

- №624/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_5.;

- №625/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_6;

- №626/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_7;

- №627/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_8;

- №628/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_9;

- №629/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_10;

- №630/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_11;

- №631/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_26;

- №632/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_13;

- №633/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_14;

- №634/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_15;

- №635/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_16;

- №636/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_17;

- №637/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_18;

- №638/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_19;

- №639/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_20;

- №640/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_21

- №641/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_22;

- №642/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_23;

- №643/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_24.;

- №644/вс-19 про надання рекомендації щодо призначення кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду ОСОБА_25

4) зобов`язати ВККС провести в належному складі та у встановлений чинним законодавством спосіб повторне кваліфікаційне оцінювання кандидатів на посади суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі за вказаним позовом суд керується таким.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Цю конституційну норму необхідно застосовувати з урахуванням її офіційного тлумачення, наданого Конституційним Судом України. Зокрема, у справі громадянки ОСОБА_2 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи, Конституційний Суд України офіційно розтлумачив частину другу статті 55 Конституції України. Її необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді (частина перша пункту 1 Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 у справі №6-зп/1997).

Обґрунтовуючи свою позицію, Конституційний Суд зазначив, що стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність. Тим самим створено механізм реалізації конституційного права особи на судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Звідси випливає, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод (частина дев`ята пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 у справі №6-зп/1997).

З наведеного офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України слідує, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Конституція України закріплює гарантію для звернення до суду за захистом прав, але не має на меті гарантувати сам лише судовий розгляд (судове слухання). Для звернення до суду особа повинна мати матеріально-правову заінтересованість у вирішенні спору. Юридична зацікавленість у зверненні до суду повинна мати об`єктивну основу.

Статтею 5 КАС України передбачено право кожної особи, яка вважає, що її право порушене, звернутися до суду за його захистом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Подібні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містять постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справах №800/435/17, № 800/559/17, №800/149/18 та № 9901/472/18.

Предметом оскарження у даній справі є рішення ВККС, якими визначено результати кваліфікаційного оцінювання кандидатів на заняття вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та надано рекомендації щодо призначення кандидатів на посади судів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у межах конкурсу, оголошеного ВККС 02.08.2018.

Спірні рішення є індивідуально-правовими актами та своїми приписами породжують права та обов`язки для конкретних осіб, на яких спрямована їх дія.

Право на оскарження рішень (актів індивідуальної дії) ВККС, що приймаються за результатами кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді), має лише суддя, якого це рішення стосується в порядку передбаченому КАС України. В той час, інші особи відповідно до вимог законодавства позбавлені права оскаржувати відповідні рішення ВККС, оскільки такі рішення не мають безпосереднього впливу на права, свободи та інтереси цих осіб і не порушують їх.

Разом з тим, позивач не є учасником спірних правовідносин та не є особою щодо якої прийнято такі акти.

Таким чином, між позивачем і ВККС відсутній публічно-правовий спір (у розумінні КАС України) щодо рішень, які оскаржуються.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини шостої наведеної статті, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №9901/731/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 9901/757/18.

Наслідки відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені частиною п`ятою статті 170 КАС України, зокрема повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 4, 6, 19, 22, 167, 170, 248, 256, 266 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №9901/575/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

...........................

А.І . Рибачук,

Суддя Верховного Суду