Справа № 824/1313/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1313/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання неправомірними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 25.10.2019р. у розмірі 68005,34грн. за ВП №48456018 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2019р. за ВП №60425066, винесених старшим державним виконавцем Першого ВДВС м.Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Вітушинською Е.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані постанови прийняті державним виконавцем з істотним порушенням норм чинного законодавства, за відсутністю правових підстав для стягнення суми виконавчого збору у розмірі 68 005,34 грн., у зв`язку з чим, вказані постанови, на думку позивача, підлягають скасуванню. Зокрема, позивач зазначає, що постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виніс 25.10.2019р., тоді як датою повернення виконавчого документу стягувачу є на підставі відповідної постанови 23.10.2019р. У зв`язку з цим, позивач зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем за межами строку, що встановлений ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Також, позивач посилається на те, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2015р. у виконавчому провадженні ВП№48456018, чинними були норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. N 606-ХІУ (далі - Закон N 606-ХІV), у зв`язку з чим, державний виконавець після відкриття виконавчого провадження на підставі правових норм, які діяли на той час, повинен був рекомендованим листом з повідомленням про вручення направити постанову про відкриття ВП, пересвідчитись в тому, що боржник отримав цю постанову, що боржник в 7-денний термін з моменту отримання постанови - рішення в добровільному порядку не виконав, і тільки вже тоді мав право приступати до примусового виконання рішення та був зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору. Натомість, позивач стверджує, що відповідачем постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2015р. ВП№48456018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення не направлялись, у зв`язку з чим позивач не могла скористатись часом, що встановлений законом для добровільного виконання виконавчого листа, з метою уникнення стягнення виконавчого збору.

Позивач також вказує, що суму стягуваного з неї виконавчого збору державним виконавцем визначено неправомірно, а саме, в розмірі 10% від суми, яка зазначена у виконавчому листі Шевченківського районного суду м. Чернівці 06.07.2015р. №727/1727/14-ц про стягнення боргу в розмірі 680 053,47 грн. Водночас, на думку позивача, слід було вирахувати з фактично стягнутої суми, а саме з 1000 грн. та визначити виконавчий збір у розмірі 100 грн. У зв`язку з цим, позивач посилається на правову позицію у подібних правовідносинах, висловлену Верховним Судом у постановах від 19.06.2019р. по справі №824/172/18-а, від 28.02.2019р. по справі №819/1116/17.

Всі вище викладені обставини позивач вважає підставами для визнання оскаржуваних рішень протиправними та їх скасування.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. При цьому, вказує на те, що правових підстав для зняття арешту з рахунків боржника наразі немає. Водночас, обґрунтувань щодо правомірності оскаржуваних постанов, які становлять зміст позовних вимог відзив не містить.

Ухвалою суду від 08.11.2019р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Шевченківським районним судом м.Чернівці 15.01.2015р. видано виконавчий лист у справі №727/1727/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованості за кредитним договором №26/41/171008 від 17.10.2008р. у розмірі 676399,47грн. та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БМ Банк" судових витрат у розмірі 3654,00грн. (а.с.8).

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ А.Г. Царапіним від 14.08.2015р. за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження ВП№48456018 (а.с.9).

Згідно Інформації про виконавче провадження, що міститься в матеріалах справи, державним виконавцем постановою від 12.08.2019р. замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача ПАТ «БМ Банк» на АТ «ВТБ Банк» (а.с.12).

10.09.2019р. було передано виконавчий документ на виконання до Житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, у зв`язку з тим, що боржник працює на вказаному підприємстві (а.с.12).

23.10.2019р. державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача АТ «ВТБ Банк» на ОСОБА_2 (а.с.12 на звороті).

17.10.2019р. до відділу надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання (а.с.12 на звороті).

23.10.2019р. державним виконавцем Вітушинською Е.В. прийнято постанову ВП №48456018 про повернення виконавчого документу без виконання, на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.14).

25.10.2019р. державним виконавцем Вітушинською Е.В. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 68005,34грн. (а.с.15).

29.10.2019 р. ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження ВП№60425066 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №48456018 від 25.10.2019р. (а.с.16).

Позивач вважає, що постанови про стягнення виконавчого збору ВП№48456018 від 25.10.2019р. та про відкриття виконавчого провадження ВП№60425066 від 29.10.2019р. є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, звернулась до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

На час відкриття виконавчого провадження №48456018 чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження», відтак, підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною першою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

З 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до п.7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Початком примусового виконання у розумінні Закону №1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ - є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

З матеріалів справи слідує, що позивачем у добровільному порядку не виконано виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_2 (чи попередніх стягувачів) суми боргу в розмірі 680053,47грн.

17.10.2019р. на адресу відповідача надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документа, 23.10.2019р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та 25.10.2019р. постанову про стягнення виконавчого збору.

За таких обставин, суд вважає, що повернення виконавчого документу відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Водночас, доводи позивача, що виконавчий збір стягується лише за фактичне стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості, суд вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу, що частина 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла лише до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині 2 статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Тобто, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 25 жовтня 2019 року.

Щодо посилань позивача на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №819/1116/17 та від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а, варто зазначити, що постанови про стягнення виконавчого збору у вказаних справах були прийняті до внесення змін в статтю 27 Закону №1404-VIII, тобто до 28.08.2018р.

Суд наголошує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Позивач у поданому позові посилається на те, що їй не направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №727/1727/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці 15.01.2015р., у зв`язку з чим, вона не знала про відкриття та існування даного виконавчого провадження, відповідно не могла скористатися часом, що встановлений законом для добровільного виконання виконавчого листа, з метою уникнення стягнення виконавчого збору.

Натомість, згідно інформації щодо ходу виконавчого провадження, наявного в матеріалах справи, слідує, що спірне виконавче провадження було частиною зведеного виконавчого провадження, в межах виконання якого, виконання виконавчого документу неодноразово покладалось на підприємство, на якому працювала позивачка. Крім того, державним виконавцем було звернуто стягнення на пенсійні виплати, що провадились їй щомісячно. З указаних підстав, суд вважає, що такі доводи позивача є не підтвердженими та не можуть обґрунтовувати відсутність у неї обов`язку зі сплати виконавчого збору.

Крім того, твердження позивача про те, що оскаржувані постанови винесено «з порушенням граничного строку» не є підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

Враховуючи наведені вище висновки, суд вважає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 68 005,34 грн., відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на момент прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи висновок суду про правомірність прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 25.10.2019р. у виконавчому провадженню за №48456018, немає підстав для визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 60425066 від 29.10.2019р.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши зазначені положення чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність свого рішення. Натомість, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували відсутність у нього обов`язку зі сплати виконавчого збору.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Суд не вирішує питання щодо судових витрат, зважаючи на те, що позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову, при цьому, докази понесення судових витрат відповідачем у матеріалах справи відсутні, що не суперечить вимогам статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Перший відділ державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (вул. Руська, 183, м.Чернівці, )

Суддя В.О. Кушнір