Справа № 160/756/19
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

19 листопада 2019 року справа 160/756/19

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

при секретарі Троянові А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2019 (суддя Жукова Є.О.) в адміністративній справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області про скасування припису та постанови про накладання штрафу

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 21.01.2019 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправними і скасувати припис ДН-2140/268/АВ/П від 29.11.2018 про усунення виявлених порушень та постанову ДН-2140/268/АВ/ТД-ФС/855 від 20.12.2018 про накладання штрафу в сумі 335' 070грн за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Позивачка вказує, що вона здійснює підприємницьку діяльність з організації поховань та роздрібної торгівлі в м.Покров. В місті ще декілька підприємців займаються подібною діяльністю, а тому відсутня необхідність приймати на постійну роботу працівників та укладати трудові договори. Як правило, рідні померлого самі запрошують людей для перенесення труни. Лише в окремих випадках, декілька разів на місяць, вона на 20-30 хвилин запрошувала громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для надання послуг громадянам з перенесення труни і спускання її в могилу, за що кожному платила по 30грн. З переліченими особами були укладені цивільно-правові договори з надання послуг громадянам у похованні за потреби. Але цивільно-правові договори помилково укладені на бланках трудових договорів (т1ас5).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2019 в задоволенні позову відмовлено. Суд погодився з висновком відповідача, що громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 незаконно були допущені до роботи без оформлення трудових договорів (т2ас162).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Вказує, що за характером її підприємницької діяльності, вона не має потреби в постійних працівниках (т2ас180). Представники позивачки пояснювали, що після виконання замовлення, вона припиняла стосунки з особами, які допомагали в похованні. При надходженні нового замовлення, вона знову телефонувала цим особам та якщо вони в даний час були вільними (за основною роботою вони будівельники), запрошувала їх допомогти у похованні. Позивачка не має фінансової можливості за відсутності регулярних замовлень постійно тримати працівників, платити їм зарплату і надавати соціальний пакет відповідно до трудового законодавства.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін (т2ас199,т3ас6).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Згідно акту ДН-2140/268/АВ від 23.11.2018 інспекційного відвідування Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, складеного Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області, з громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квітня 2018 року неодноразово укладались безстрокові трудові договори, за якими особи працювали різноробочими за змінним гнучким графіком за дорученнями позивачки. Під час інспекційного відвідування встановлений факт підміни трудових відносин цивільно-правовими без укладання трудових договорів, коли особи вперше допущені до роботи без заяв, без наказів про прийняття на роботу та без повідомлення державної фіскальної служби, що є порушенням частини 1 статті 21, частини 1, 3 статті 24 КЗпП України. Між позивачкою та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фактично укладені цивільно-правові договори, при тому, що правовідносини мають характер трудових з найманими працівниками на постійну роботу з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку (т1ас16).

ГУ Держпраці в Дніпропетровській області ОСОБА_1 внесений припис ДН-2140/268/АВ/П від 29.11.2018: усунути такі порушення: факти підміни трудових відносин цивільно-правовими без укладання трудових договорів; строк усунення 07.12.2018. Про виконання припису надати письмове повідомлення з долученням копій первинних документів (т1ас32).

Постановою ГУ Держпраці в Дніпропетровській області ДН-2140/268/АВ/ТД-ФС/855 від 20.12.2018 на ОСОБА_1 накладений штраф в сумі 335' 070грн у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України (т1ас53).

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору в письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати без нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - в тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.04.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 30.06.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас142,174).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02.07.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 27.09.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас143,214).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 02.07.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 30.09.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас145,т2ас11).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.10.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 31.10.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т2ас35).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 01.10.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 31.10.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас146,т2ас66).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.11.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 30.11.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас65,144).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 01.11.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 30.11.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас63,147).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 01.11.2018 укладений трудовий договір, згідно пункту 3 якого оплата праці становить 30грн за послугу та згідно пункту 4 передбачається змінний гнучкий час роботи. Трудовий договір розірваний 30.11.2018 відповідно до статті 846 ЦК України (т1ас64,148).

Сторони не заперечують, що фактично між позивачкою і громадянами укладались цивільно-правові договори. Зокрема це видно і з самих текстів договорів, де окрім визначеної ціни 30грн за послугу ніяких інших умов не передбачено. Вказівка на змінний гнучкий час роботи не міняє сутності цивільно-правового характеру угоди оскільки відсутній деталізований графік виходу на роботу. Розірвання договору на підставі статті 846 Цивільного Кодексу України свідчить про його справжню цивільно-правову природу. Як наслідок, логічним є те, що ОСОБА_1 не видавала розпоряджень про прийняття на роботу та не повідомляла фіскальні органи про укладання трудових договорів. Перед податковою інспекцією ОСОБА_1 звітувала за трьох осіб, які працюють за цивільно-правовими договорами (т1ас66-71,т2ас105-133).

Таким чином, суду треба зробити висновок, чи має на справді ознаки трудових характер взаємовідносин позивачки з громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного Кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже громадяни можуть працювати як за постійно діючими трудовими договорами, так і за строковими договорами про надання певних послуг.

Обов`язковою відзнакою трудового договору, є підлягання внутрішньому трудовому розпорядку, тобто працівник зобов`язаний з`являтись на роботу у визначений час, протягом робочого дня не може залишати робоче місце, чітко регламентований період відпочинку. Крім того, трудовим законодавством передбачений вичерпний перелік підстав звільнення робітника, зокрема працівник без його згоди не може бути звільнений в разі відсутності роботи та роботодавець зобов`язаний виплачувати йому заробітну плату двічі на місяць.

Робота ж за цивільно-правовим договором покладає на особу лише один обов`язок - у визначений строк виконати обумовлену роботу. При цьому сам виконавець організує робочий час на свій розсуд та не має ніякого відношення до правил внутрішнього трудового розпорядку, які діють на підприємстві. У замовника обов`язок розрахунку виникає після виконання роботи та після цього між сторонами припиняються взаємні права і обов`язки. Після прийняття виконаної роботи, замовник не зобов`язаний забезпечувати виконавця подальшою роботою та виплачувати йому заробітну плату, а виконавець не зобов`язаний продовжувати виконувати будь-яку роботу на користь замовника.

За трудовим договором оплаті підлягає сам процес праці, а за цивільно-правовим договором - тільки її кінцевий результат.

Укладання цивільно-правового договору дозволяє особі не залежати від роботодавця, а самому обирати коли виконувати доручену роботу, коли відпочивати, а коли виконувати іншу роботу та не бути обмеженим в джерелі надходження доходів.

За характером дій, які здійснювали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їх робота є фактичним наданням послуг у допомозі громадянам при похованні. Вони не мали щоденно чи за якимось графіком приходити на робоче місце і виконувати безперервну роботу з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Згідно актів приймання-передачі наданих послуг, розрахунково-платіжних відомостей, відомостей на виплату грошей, в квітні 2018 року 7 разів надавались послуги з поховання, в травні 2018 року - 6, в червні 2018 року - 7, в липні 2018 року - 5, в серпні 2018 року - 8, в вересні 2018 року - 10, в жовтні 2018 року - 15, в листопаді 2018 року - 8. Гроші виплачувались не в кінці місяця, а безпосередньо після надання послуг (т1ас68,71-102,175-213,215-т2ас10,12-34,36-65,67-81,109,113,117,121,125,129,133). В інший час вони ні в трудові, ні в цивільні відносини з ОСОБА_1 не вступали та використовували весь час на власний розсуд, в тому числі мали можливість виконувати іншу роботу.

Відтак, є безпідставним висновок суб`єкта владних повноважень, з яким помилково погодився суд першої інстанції, про існування трудових відносин між ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Стосунки між замовником робіт і виконавцями носили епізодичний характер, залежали від надходження замовлень на поховання, які з місяця в місяць не були рівномірними та постійними. За таких обставин відсутня обов`язкова складова трудових відносин - наявність хоча б будь-яких ознак правил внутрішнього трудового розпорядку оскільки замовлення могло надійти в любий день і в любий період доби та у особи відсутній обов`язок приймати і виконувати всі замовлення. Після виконання роботи, виконавець втрачав будь-які обов`язки перед підприємцем, а у позивачки не виникало обов`язку продовжувати забезпечувати вищеназваних громадян роботою та виплачувати їм заробітну плату. Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пояснили, що після телефонних дзвінків ОСОБА_1 декілька разів на місяць у вільний час допомагали в похованні, за що одразу отримували гроші. Така робота не займала значної кількості часу та мала епізодичний характер. За основною роботою вони працюють будівельниками, а тому були випадки відмови в проханні надати послуги в зв`язку із зайнятістю на основній роботі (т2ас143-158). Тобто, ніякого графіку та підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку не існувало.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що окружний суд помилково погодився з висновком відповідача, що громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 незаконно були допущені до роботи без оформлення трудових договорів оскільки ніяких трудових обов`язків в розумінні частини 1 статті 21 КЗпП України перед позивачкою в них не виникало.

Таким чином, є протиправними винесені ГУ Держпраці в Дніпропетровській області припис ДН-2140/268/АВ/П від 29.11.2018 та постанова ДН-2140/268/АВ/ТД-ФС/855 від 20.12.2018.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При подачі позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 13178грн20коп (т1ас3,4,т2ас186). На листування з судом та відповідачем з процесуальних питань витрачено 47грн74коп (т2ас83,84,135).

Між ОСОБА_1 та адвокатом Петечко В.М. укладений договір від 24.11.2018 про надання юридичних послу (т2ас137).

Між ОСОБА_1 та адвокатом Семененко Ю.І. укладений договір від 03.04.2019 про надання правової допомоги (т2ас91).

Згідно акту від 14.04.2019 приймання-передачі юридичних послуг, адвокатом надані консультації щодо 7 документів, прийнятих Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області; складені і направлені заперечення на 4 аркушах на акт інспекційного відвідування, 2 клопотання на 2 аркушах кожне про відкладення розгляду справи, заява на 1 аркуші про повідомлення про розгляд справи, скарга на 6 аркушах про скасування припису, позовна заява на 6 аркушах з підготовленими і систематизованими додатками на 93 аркушах (т2ас138).

Згідно акту від 17.04.2019 приймання-передачі юридичних послуг, адвокатом складені відповіді на відзив, заява про виклик свідків, здійснювалось ознайомлення з матеріалами справи, підготовлені, систематизовані і подані додаткові докази, приймалась участь в 2 судових засіданнях (т2ас141).

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 16.04.2019 та від 17.04.2019, адвокату сплачено 14500грн (т2ачс140,142).

З урахуванням обсягу участі адвоката в підготовці та розгляді справи, зборі доказів, відображених в актах надання послуг, сплачений гонорар є співмірним зі складністю справи, часом, необхідним для виконання адвокатом названого переліку робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень не заперечував проти обсягу виконаних адвокатом робіт, відображеного в актах надання послуг, та не довів що сума 14500грн є неспівмірною з обсягом виконаних робіт, складністю справи, ціною позову тощо.

Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 та прийняти нову постанову.

Позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати припис Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області ДН-2140/268/АВ/П від 29.11.2018 про усунення виявлених порушень в діяльності Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Визнати протиправною і скасувати постанову Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області ДН-2140/268/АВ/ТД-ФС/855 від 20.12.2018 про накладання штрафу в сумі 335' 070грн на Фізичну особу підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 27725 (двадцять сім тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 94 коп за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили з 19.11.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.11.2019.

Повну постанову складено 20.11.2019.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко