Справа № 826/9449/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року м. Київ №826/9449/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Костенка Д.А., суддів: Донця В.А., Шрамко Ю.Т.,

при секретарі судового засідання Вовк І.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Божка В.Г.,

третьої особи Ступака Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України (далі КМ України), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тил Збройних Сил України, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:
У липні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність КМ України щодо несвоєчасного виконання вимог п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 01.07.2015 №567-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забез-печення військовослужбовців" та прийняття постанови КМ України від 16.03.2016 №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захис-ту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно";

- стягнути з КМ України на свою користь матеріальну шкоду у сумі 62039,78 грн., заподіяну внаслідок неправомірної бездіяльності.

Підставою позову зазначено те, що на час свого звільнення з військової служби у листопаді 2015р. позивач згідно із ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мав право на отримання грошової компенсації вар-тості неотриманого речового майна у порядку, визначеному КМ України. Після звільнення позивач не отримав ні речового майна вартістю 62039,78 грн., ні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, через відсутність порядку, визначеного КМ України. Зазначає, що п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військово-службовців" визначено відповідачу привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом (до 30.10.2015), але Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил ком-пенсації вартості за неотримане речове майно було затверджено постановою КМ України №178 лише 16.03.2016, чим порушено вимоги Закону і прострочено її прийняття на 4 місяці 17 днів. Бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного прийняття цього Порядку унеможли-вила реалізацію позивачем свого права на отримання грошової компенсації вартості неотри-маного речового майна. Позивач звертався до КМ України з проханням виплатити матеріаль-ну шкоду, проте КМ України надав відповідь про вирішення цих питань у судовому порядку.

Відповідач подав заперечення, в яких просить відмовити в позові з тих підстав, що зазначена у п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослуж-бовців" вимога КМ України привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом стосується існуючих нормативно-правових актів, а не видання конкретного нормативно-правового акта. Також, відповідач вважає відсутнім порушення права позивача, посилаючись на листи командира в/ч НОМЕР_1 від 22.12.2016 і т.в.о. начальника Тилу Збройних Сил України від 21.10.2015 №341/5/7/2549, в яких зазначено про призупинення виплати грошової компенсації до законодавчого врегулювання порядку її виплати рішенням Мініс-терства оборони України від 18.05.2015 №8795/з, а також на те, що постановою КМ України від 16.03.2016 №178 передбачено право на отримання грошової компенсації з моменту вини-кнення права на отримання предметів речового майна. Крім цього, відповідач зазначає про відсутність передбачених ст. 1166 ЦК України підстав для стягнення матеріальної шкоди, а саме: відсутність доказів завдання відповідачем матеріальної шкоди позивачу безпосередньо внаслідок неправомірної бездіяльності, розмір завданої шкоди, а також докази того, що КМ України є особою, яка завдала шкоду, або особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду.

Позивач надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що із змісту п. 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речо-вого забезпечення військовослужбовців" вбачалося забезпечення прийняття міністерствами (іншими центральними органами виконавчої влади) нормативно-правових актів, що випли-вають з цього Закону. Постанова КМ України від 16.03.2016 №178 передбачає отримання грошової компенсації при звільненні з військової служби. Постанова КМ України від 28.102.2004 №1444 стосується мирного часу, а під час звільнення позивача проводилася АТО; у постанові Верховного Суду України від 19.03.2013 №21-38а13 зазначено про невідповідність окремих положень цієї постанови Закону України "Про соціальний і право-вий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Під час розгляду справи позивач підтримав позов з наведених ним підстав.

Представники відповідача і третьої особи на його стороні заперечили проти позову з підстав, наведених у запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, суд встано-вив наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Наказом Міністра оборони України від 25.11.2015 №937 (по особовому складу) пози-вача звільнено з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу.

01 грудня 2015р. позивач звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 , в якому просив виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 09.12.2015 №284 (по стройовій частині) позивача виключено із списків особового складу військової частини, усіх видів забезпечення з 09.12.2015. При звільненні позивачу не видавалося речове майно та не проводилася виплата компенсації вартості за неотримане речове майно.

Дані обставини підтверджуються копіями наказу Міністра оборони України від 25.11.2015 №937 (по особовому складу) (а.с. 7), рапорту позивача від 01.12.2015 (а.с. 8), витягу із наказу від 09.12.2015 №284 (а.с. 11) і учасниками справи не заперечувалися.

Згідно з копією довідки в/ч НОМЕР_1 від 08.12.2016 №26/16 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу (а.с. 21) загальна сума грошової компенсації становить 62039,78 грн.

У справі містяться копії звернень позивача до командира в/ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України Тилу Збройних Сил України щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості неотриманого речового майно та відповіді на них (а.с. 13-20, 22-26), згідно з якими, на час розгляду справи судом, грошова компенсація позивачу не виплачена. У листі в/ч НОМЕР_1 від 22.12.2016 №2609 (а.с. 19, 20) позивачу повідомлено про те, що на момент його звільнення відповідний акт, який би врегульовував порядок реалізації права на отримання компенсації замість речового майна, був відсутній, що унеможливило задоволення вимог щодо отримання такої компенсації. Також, повідомлено, що рішенням Міністра оборони України №8795/з від 18.05.2015 виплата грошової компенсації за неотримане речове майно призупинена до законодавчого врегулювання порядку її виплати. Крім цього, зазначено, що згідно із постановою КМ України від 16.03.2016 №178 грошова компенсація виплачується з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Після виключення із списків особового складу частини, особа втрачає законні підстави для виплати грошової компенсації.

15 червня 2017р. позивач звернувся до КМ України та просив виплатити матеріальну шкоду у сумі 62039,78 грн., завдану несвоєчасним прийняттям постанови від 16.03.2016 №178 (а.с. 28-30).

Листом Секретаріату КМ України від 05.07.2017 №41-Ш-015006/26 (а.с. 31) позивачу надано відповідь, в якій повідомлено про те, що скарги на вищий державний орган повинні подаватися до судових органів.

Також судом встановлено, що 01.07.2015 прийнято Закон України №567-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпе-чення військовослужбовців", який набрав чинність 30.07.2015.

Пунктом 1 розділу І цього Закону викладено в новій редакції п. 1 ст. 9-1 Закону Украї-ни "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема, передбачено, що порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визна-чається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачено КМ України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити прийняття міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону;

- забезпечити перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Відповідно до п. 1 резолюції Прем`єр-міністра України від 14.08.2015 №31744/1/1-15 до абз. 3 п. 1 розділу І вищевказаного Закону підготовку проекту акта КМ України щодо порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно доручено: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у строк до 15.09.2015 (а.с. 73).

Міністерство оборони України звернулося з листом від 04.09.2015 №220/9777 до КМ України (а.с. 76), в якому просить продовжити до 15.10.2015 строк виконання завдання, заз-начивши про те, що проект постанови погоджено без зауважень із Міністерством інфра-структури України, із зауваженнями Адміністрацією державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, однак станом на 03.09.2015 Міністерство фінансів України, Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, Міністерство внутрішніх справ України не висловили свою позицію щодо проекту постанови КМ України (вих. №220/9585 від 28.08.2015).

У резолюції віце-прем`єр-міністра України від 14.09.2015 (а.с. 77) зазначено ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про необхідність забезпе-чення виконання п. 1 резолюції Прем`єр-міністра України від 14.08.2015 №31744/1/1-15 у найкоротший строк.

Міністерство оборони України звернулося з листом від 28.09.2015 №220/10626 до КМ України (а.с. 82), в якому просило продовжити до 15.10.2015 строк виконання завдання, зазначивши про те, що до Міністерства оборони України надійшли не всі погодження, а також необхідно провести правову експертизу.

У резолюції віце-прем`єр-міністра України від 23.10.2015 (а.с. 87) зазначено ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вжиття вичерпних заходів щодо виконання завдання, визначеного резолюцією Прем`єр-міністра України від 14.08.2015 №31744/1/1-15 та забезпечити внесення проектів відповідних актів на розгляд КМ України у найкоротший строк.

Міністерство оборони України звернулося з листом від 16.12.2015 №220/13476 до КМ України (а.с. 88), в якому просило продовжити до 28.02.2016 строк виконання завдання, зазначивши про те, що Урядовим комітетом з питань економічного розвитку та європейської інтеграції відкладено прийняття рішення щодо проекту постанови у зв`язку з необхідністю його доопрацювання у частині уточнення умов виплати грошової компенсації та проведення детальних фінансових розрахунків. Також, зазначено, що розбіжності суттєво впливають на зміст документа, тому проект потребує повторного погодження, для чого проект постанови надіслано на повторне погодження до зацікавлених органів виконавчої влади.

У резолюції віце-прем`єр-міністра України від 23.12.2015 (а.с. 89) зазначено ОСОБА_6 прискорити подання проекту акта на розгляд КМ України.

Листом Міністерства оборони України від 16.02.2016 №220/1363 (а.с. 139) подано на розгляд КМ України проект постанови щодо порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з додатками (а.с. 140-198).

Постановою КМ України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військо-вослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої роз-відки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Держав-ної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

У справі наявні також копії листів Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 07.09.2015 №18/04-2474 (а.с. 78), Міністерства оборони України від 12.09.2015 №220/10117 (а.с. 79), Міністерства інфраструктури України від 15.09.2015 №10295/38/10-15 (а.с. 80), Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 28.09.2015 №18/04-2719а (а.с. 83), Міністерства оборони України від 15.10.2015 №220/11219 (а.с. 86) та від 22.01.2016 №220/562 з додатками (а.с. 90-138, а також резолюція віце-прем`єр-міністра України від 22.09.2015 №31744/8/1-15 (а.с. 81), які не стосуються предмету доказування у справі, оскільки відносяться до виконання інших пунктів резолюції Прем`єр-міністра України від 14.08.2015 №31744/1/1-15, що не пов`язані з підго-товкою проекту постанови КМ України №178, тому судом не беруться до розгляду згідно із ч. 4 ст. 73 КАС України.

Спірні правовідносини стосуються своєчасності прийняття відповідачем постанови 16.03.2016 №178.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо поширення на відповідача тримісячного терміну прийняття вказаної постанови, суд зважає на таке.

За своїм змістом п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 01.07.2015 №567-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців" не містить вимоги КМ України у тримісячний строк прийняти проект акта КМ України щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Абзац 2 цього пункту стосується приведення КМ України у тримісячний термін своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, тобто тих нормативно-правових актів, які вже існують, а не прийняття нових.

Приходячи до такого висновку, суд враховує резолюцію Прем`єр-міністра України від 14.08.2015 №31744/1/1-15, у п. 1 якої підставою для надання доручення щодо підготовки проекту акта КМ України зазначено саме абз. 3 п. 1 розділу І вказаного Закону, а не п. 3 його Прикінцевих та перехідних положень. Водночас, п. 1 розділу І цього Закону не встановлює термін визначення відповідачем порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Отже, посилання позивача на необхідність визначення порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у тримісячний термін і твердження про порушення відповідачем цього строку суд вважає необґрунтованими.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо допущення неправомірної бездіяльності відповідачем при прийнятті вказаної постанови, суд зважає на таке.

Згідно із ст. 49 Закону України від 27.02.2014 №794-VII "Про Кабінет Міністрів України" (у редакції, чинній на час прийняття постанови від 16.03.2016) КМ України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження (ч. 1). Акти КМ України нормативного характеру видаються у формі постанов КМ України (ч. 2).

Статтею 50 цього Закону визначено, що проекти актів КМ України готуються мініс-терствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севасто-польською міськими державними адміністраціями (ч. 2).

Проекти актів КМ України вносяться на розгляд КМ України міністерствами, цент-ральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і коорди-нується КМ України через відповідного члена КМ України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями (абз. 1 ч. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 51 цього Закону постанови та розпорядження КМ України прий-маються на засіданнях КМ України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу КМ України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 44 цього Закону передбачено, що Міністр України член КМ України подає на розгляд КМ України проекти актів КМ України, розробником яких є міністерство чи центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується ним.

Як вбачається із встановлених судом фактичних обставин цієї справи, відповідальним розробником проекту постанови КМ України щодо порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно було Міністерство оборони України, а повноваження щодо подання на розгляд КМ України проекту цієї постанови актів відносилися до Міністра оборони України.

Також, судом встановлено, що розробник проекту неодноразово звертався до КМ України з питанням продовження строку підготовки проекту акта, зокрема з причин відсут-ності необхідного погодження від заінтересованих центральних органів виконавчої влади, необхідності проведення правової експертизи і доопрацювання проекту акта КМ України.

Вказані обставини доводилися розробником до відома відповідача, який, як встанов-лено судом, через віце-прем`єр-міністра вживав заходів, спрямованих на завершення підго-товки проекту акта і подання його на розгляд Уряду, а саме вчиняв відповідні резолюції.

Зважаючи на те, що розробником проекту постанови КМ України від 16.03.2016 №178 було Міністерство оборони України, з огляду на вжиття Прем`єр-міністром України, а у подальшому віце-прем`єр-міністром України, дій щодо забезпечення підготовки і подання на розгляд Уряду проекту вказаної постанови, а також враховуючи свій попередній висновок про те, що тримісячний строк не поширюється на підготовку проекту вказаної постанови, суд не вбачає підстав для висновку про допущення відповідачем неправомірної бездіяльності.

Та обставина, що Міністерство оборони України не подано проект постанови у строк, встановлений у резолюції Прем`єр-міністра України (15.09.2016), а потім у строк, який саме ж Міністерство оборони України просило (15.10.2016), не свідчить про вчинення саме відповідачем неправомірної бездіяльності.

Отже, посилання позивача на допущення відповідачем неправомірної бездіяльності суд вважає необґрунтованими.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо порушення відповідачем права позивача на отримання речового майна чи грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, суд зважає на таке.

Згідно з абз. 2 п. 1 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час звіль-нення позивача з військової служби) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління держав-ної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Право позивача на речове забезпечення і вартість недотриманого на час звільнення речового забезпечення у розмірі 62039,78 грн. ніким з учасників справи не заперечувалося.

На час звільнення позивача з військової служби порядок компенсації вартості за неот-римане речове майно не був визначений Кабінетом Міністрів України, такий порядок, як встановлено судом, затверджено відповідачем 16.03.2016.

Позивач посилається на те, що після прийняття відповідачем вказаного порядку командир в/ч НОМЕР_1 у листі від 22.12.2016 №2609 (а.с. 19, 20) відмовив йому з приводу виплати грошової компенсації, зокрема з посиланням на п. 3 Порядку, згідно з яким виплата здійснюється військовослужбовцям, яким позивач не є.

Суд зауважує на тому, що правомірність вказаної відповіді командира в/ч НОМЕР_1 та/або правомірність (законність) постанови КМ України від 16.03.2016 №178 не предметом цієї справи, тому суд не може надавати їм юридичну оцінку.

Разом з тим, суд констатує, що встановлене Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право позивача, виходячи з ієрархії правових актів, не може бути скасоване чи обмежене підзаконним актом. Позивач вправі оскаржити відмову командира в/ч НОМЕР_1 та/або постанову КМ України від 16.03.2016 №178 (повністю або частково) у судовому порядку, якщо вважає, що вони не відповідають Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та порушують його право на отримання вказаної грошової компенсації, однак таких дій він не вчинив, що дає суду підстави для висновку про передчасність тверджень про порушення цього права і завдання матеріальної шкоди саме відповідачем. Посилання позивача на рішення суду в іншій справі, яким особі відмовлено у позові щодо виплати такої грошової компенсації, суд відхиляє, оскільки позивач не приймав участі у ній, конкретних обставин і висновків стосовно нього судом не встановлено.

Отже, розглянувши усі ключові аргументи сторін, суд, підсумовуючи все вищевикла-дене, дійшов висновку про необґрунтованість позову і відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що судом не встановлено допущення відповідачем протиправної без-діяльності відносно позивача і завдання йому матеріальної шкоди у сумі 62039,78 грн., то вимога про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, також.

З огляду на відмову у задоволенні позову та згідно із ст. 139 КАС України судовий збір у сумі 640 грн., сплачений позивачем згідно з квитанцією №1 від 10.08.2017, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, пп. 10 п. 1 Перехідних положень КАС України, суд

в и р і ш и в:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Кабінет Міністрів України;

01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.

Третя особа: Тил Збройних Сил України;

04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 28-А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д.А. Костенко

Судді: В.А. Донець

Ю.Т. Шрамко