Справа № 360/4505/19
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

19 листопада 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4505/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 18309,05 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 18309,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом від 11 липня 2019 року № 82-РС звільнений у запас з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Наказом від 11 липня 2019 року за № 205 наказано виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 18309,05 грн.

09 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про сплату грошової компенсації за неотримане речове майно, однак, відповіді на вказаний рапорт відповідачем не надано. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу і до сьогоднішнього дня відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З посиланням на положення статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане грошове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, представник позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо несплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Військова частина НОМЕР_1 18 листопада 2019 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 56069/2019 подала відзив на позовну заяву від 07 листопада 2019 року № 1280 (арк. спр. 24).

У відзиві відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 липня 2019 року № 205 ОСОБА_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11 липня 2019 № 82-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказано виплатити компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 18309,05 грн на підставі довідки-розрахунку від 11 липня 2019 року № 205 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 . Командуванням військової частини НОМЕР_1 здійснено всі можливі заходи для виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно у розмірі 18309,05 грн, тож компенсація буде виплачена негайно після надходження цільового фінансування.

Ухвалою від 21 жовтня 2019 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій та з 11 липня 2016 року по 11 липня 2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України водієм автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення роти забезпечення 22 окремого мотопіхотного батальйону за контрактом, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 21 листопада 2016 року, витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11 липня 2016 року № 235 та довідка Військової частини НОМЕР_1 без дати та без номеру про проходження служби (арк. спр. 7, 25, 27).

10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 09 липня 2019 року б/н, в якому просив виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно (арк. спр. 8).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 липня 2019 року за № 205 військовослужбовця військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11 липня 2019 року № 82-РС у запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважати таким, що справи та посаду здав з 11 липня 2019 року і направити для зарахування на військовий облік до Білокуракинсько-Троїцького ОМВК Луганської області, з 11 липня 2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Також в наказі зазначено про необхідність серед іншого виплатити компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 18309,05 грн (арк. спр. 9, 26).

Згідно з довідкою-розрахунком Військової частини НОМЕР_1 від 11 липня 2019 року № 205 вартість речового майна, що належить до видачі старшому солдату ОСОБА_1 , складає 18309,05 грн (арк. спр. 28).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (стаття 17 Конституції України).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом першим пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення № 1153/2008).

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Позивачем надано суду рапорт від 09 липня 2019 року командиру Військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби за контрактом (арк. спр. 8).

Рапорт позивача відповідач отримав 10 липня 2019 року, про що свідчить відмітка про отримання на ньому.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 липня 2019 року за № 205 серед іншого зазначено про необхідність виплатити компенсацію за неотримане речове майно позивачу у розмірі 18309,05 грн.

Доказів виплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 у розмірі 18309,05 грн на час розгляду адміністративної справи суду не надано.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 9-1 Закону № 2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (заяви №68385/10 та №71378/10, пункти 53, 55) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У пунктах 54-55 указаного рішення ЄСПЛ визнав, що відмова держави здійснити певні дії, від яких залежить можливість отримання особою гарантованих їй національним законодавством виплат або зволікання з їх вчиненням, що тримає зацікавлену особу в невизначеності, становить втручання в право, передбачене статтею 1 Першого протоколу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Отже, суд дійшов висновку про те, що в спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо виплати позивачеві передбаченої статтею 9-1 Закону № 2011-XII грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 18309,05 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 18309,05 грн (вісімнадцять тисяч триста дев`ять грн 05 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська