Справа № 640/14230/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного управління справами на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 13» до Державного управління справами, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновської Олесі Анатоліївни, Фонду державного майна України, треті особи - Державне підприємство «Укржитлосервіс», Державне підприємство «Держінвестконсалтинг», про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 13» (далі - Позивач, ОСББ «Суворова 13») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного управління справами (далі - Відповідач-1, ДУС), державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновської Олесі Анатоліївни (далі - Відповідач-2, Державний реєстратор), Фонду державного майна України (далі - Відповідач-3, ФДМ України), треті особи - Державне підприємство «Укржитлосервіс» (далі - Третя особа-1, ДП «Укржитлосервіс»), Державне підприємство «Держінвестконсалтинг» (далі - Третя особа-2, ДП «Держінвестконсалтинг»), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47436836 від 20.06.2019 року на нежитлове приміщення №148 (літера «А»), загальною площею 84,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, 13, суб'єкт права власності держава Україна в особі Державного управління справами, , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 32076792, дата державної реєстрації: 13.06.2019 року, з видаленням відкритого розділу;

- визнання протиправними дій ДУС щодо державної реєстрації права власності на приміщення №148 (літера «А»), загальною площею 84,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, 13, та зобов'язання ДУС утриматися від дій щодо повторної державної реєстрації прав на приміщення №148 (літера «А»), загальною площею 84,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, 13;

- визнання протиправними дій ФДМ України щодо включення приміщення №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка до Єдиного реєстру об'єктів державної власності та зобов'язання ФДМ України виключити приміщення №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка з Єдиного реєстру об'єктів державної власності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі.

Крім того, 09.08.2019 року ОСББ «Суворова 13» до Окружного адміністративного суду міста Києва подано заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням заяви від 16.08.2019 року про уточнення заяви про забезпечення позову, останнє просило:

- заборонити Державному управлінню справами, Державному підприємству «Держінвестконсалтинг», Державному підприємству «Укржитлосервіс» та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії щодо розпорядження приміщенням №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка, будинок 13 у м. Києві, загальною площею 84,4 кв.м., зокрема: проводити списання, відчуження, продаж, приватизацію, безоплатну передачу, передачу з балансу на баланс або у комунальну власність, передавати на праві господарського відання або оперативного управління, передавати в оренду, а також вчиняти інші дії по розпорядженню приміщенням шляхом передачі речових прав на нерухоме майно будь-яким особам - до набрання законної сили рішення суду по даній справі;

- заборонити Державному управлінню справами, Державному підприємству «Держінвестконсалтинг», Державному підприємству «Укржитлосервіс» та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії щодо користування приміщенням №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка, будинок 13 у м. Києві, загальною площею 84,4 кв.м. - до набрання законної сили рішення суду по даній справі;

- зобов'язати Державне управління справами, Державне підприємство «Держінвестконсалтинг» та Державне підприємство «Укржитлосервіс» надати доступ Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «СУВОРОВА 13» та мешканцям будинку до приміщенням №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка, будинок 13 у м. Києві, загальною площею 84,4 кв.м. - до набрання законної сили рішення суду по даній справі;

- зупинити дію рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновської Олесі Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:47436836 від 20.06.2019 року на нежитлове приміщення № 148 (літера «А»), загальною площею 84,4 кв.м за адресою: м. Київ, вулиця Омеляновича-Павленка Михайла, будинок 13, суб'єкт права власності держава Україна в особі Державного управління справами, , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 32076792, дата державної реєстрації 13.06.2019 року - до набрання законної сили рішення суду по даній;

- заборонити Департаменту з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та іншим суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо усіх допоміжних нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 13 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- заборонити Державному управлінню справами, Державному підприємству «Держінвестконсалтинг», Державному підприємству «Укржитлосервіс» та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо усіх допоміжних, нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 13 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- зобов'язати Департамент з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати ухвалу про забезпечення позову у даній заяві у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2019 року заяву ОСББ «Суворова 13» про забезпечення позову задоволено частково - заборонено Державному управлінню справами, Державному підприємству «Держінвестконсалтинг» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження приміщенням №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка, будинок 13 у місті Києві, загальною площею 84,4 кв. м, зокрема: проводити списання, відчуження, продаж, приватизацію, безоплатну передачу, передачу з балансу на баланс або у комунальну власність, передавати на праві господарського відання або оперативного управління, передавати в оренду, а також вчиняти інші дії по розпорядженню приміщенням шляхом передачі речових прав на нерухоме майно будь-яким особам. В іншій частині заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що дії Відповідачів щодо спірного приміщення та його переміщення на баланс іншого підприємства викликають обґрунтовані побоювання Позивача щодо ускладнення чи унеможливлення поновлення порушених прав останнього у випадку задоволення позову. Крім того, суд зауважив, що оскільки спірне приміщення знаходиться у багатоквартирному будинку, оскаржувані дії Відповідачів можуть призвести до порушення прав не лише Позивача, а й інших осіб. Окремо підкреслив, що правомірність оскаржуваного рішення може бути лише предметом розгляду справи по суті, а вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не змінюють обсягу прав та обов'язків учасників справи, а лише тимчасово обмежують вчинення дій щодо розпорядження майном.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог заяви, суд першої інстанції зазначив, що, по-перше, покладення заборон та зобов'язань на ДП «Укржитлосервіс» та ФДМ України є безпідставним з огляду на те, що право власності на спірне приміщення зареєстроване за Державою України в особі ДУС та передано на баланс ДП «Держінвестконсалтинг», по-друге, покладення заборон щодо користування та надання доступу мешканцям будинку до приміщень як і зупинення дії рішення державного реєстратора не буде сприяти збереженню існуючого становища, по-третє, забезпечення позову щодо усіх інших допоміжних приміщень за адресою: м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, 13, виходить за межі предмету спору, по-четверте, вимога щодо реєстрації ухвали про забезпечення позову є передчасною.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та у задоволенні заяви ОСББ «Суворова 13» про забезпечення позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що спірні приміщення були передані на баланс ДП «Держінвестконсалтинг» ще у грудні 2012 року, а тому останнє у червні 2019 року правомірно вчинило реєстраційні дії щодо даного приміщення. Крім того, наголошує, що з 2002 року жоден з мешканців будинку не заявляв претензій чи вимог щодо статусу спірного майна, а твердження Позивача про наявність документів щодо відчуження такого майна є безпідставним та не підтверджується жодними належними і допустимими доказами. Тим більше, за рахунок такого майна було збільшено статутний капітал ДП «Держінвестконсалтинг», що свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції про можливе його подальшого відчуження.

Після усунення визначених в ухвалі від 26.09.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.11.2019 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 року задоволено клопотання ДУС та продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, а також відкладено її розгляд до 20.11.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Суворова 13» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що, по-перше, спірне приміщення було безпідставно зареєстровано за ДП «Держінвестконсалтинг», по-друге, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо існування в ОСББ «Суворова 13» об'єктивних побоювань щодо неможливості у подальшому відновити свої права у випадку задоволення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони розпоряджатися спірним приміщенням може мати наслідком його подальше відчуження.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи подано не було.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку її законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ДУС.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСББ «Суворова 13» зазначило, що на момент реєстрації ОСББ у будинку по вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 13 не було зареєстровано жодних окремих нежитлових приміщень, а тому дії щодо державної реєстрації його за ДП «Держінвестконсалтинг» фактично спрямовані на заволодіння спільною сумісною власністю мешканців будинку. Крім того, підкреслив, що й після відкриття провадження у даній справі відповідачами продовжуються вчинятися протиправні дії щодо державної реєстрації прав на інші допоміжні приміщення в указаному будинку.

З урахуванням наведеного, судова колегія, надаючи оцінку позиції суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити, що метою інституту забезпечення позову є, зокрема, збереження існуючого становища до вирішення справи по суті за умови, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Окружний адміністративний суд міста Києва обґрунтовано підкреслив, що незгода ОСББ «Суворова 13» з рішенням державного реєстратора щодо державної реєстрації спірного приміщення за Державою Україна в особі Державного управління справами та подальше можливе його скасування може мати наслідком істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог з огляду на те, що у Державного управління справами через ДП «Держінвестконсалтинг» наявна можливість розпорядження даним приміщенням, у тому числі його відчуженням.

При цьому, як вірно підкреслено судом першої інстанції, вжиті заходи забезпечення позову покликані виключно зберегти існуюче становище до вирішення справи по суті, тимчасово обмеживши лише право Державного управління справами та ДП «Держінвестконсалтинг» вчиняти дії щодо розпорядження спірним приміщенням, що не потребує від даних суб'єктів понесення будь-яких втрат.

Відтак, на переконання судової колегії, ДУС у своїй апеляційній скарзі помилково вказало на неподання ОСББ «Суворова 13» жодних доказів на підтвердження існування обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду до ухвалення рішення у даній справі. Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, викладені вище обставини свідчать про існування належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів ОСББ «Суворова 13» істотно ускладниться без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Таким чином, враховуючи що Позивачем належним чином обґрунтовано та доведено, що до ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам ОСББ «Суворова 13», що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи Апелянта про правомірність вчинення реєстраційних дій судовою колегією відхиляються, оскільки відповідні обставини не підлягають встановленню на етапі апеляційного перегляду ухвали суду про забезпечення позову, адже є предметом розгляду даної справи по суті. Відсутність, за твердженням Апелянта, претензій у мешканців будинку щодо вказаних приміщень з 2002 року не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про необхідність збереження існуючого становища щодо спірного приміщення до вирішення справи по суті.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Судом апеляційної інстанції враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року ) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона Державному управлінню справами та ДП «Держінвестконсалтинг» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження приміщенням №148 (літера «А») по вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 13 у м. Києві є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, адже навіть у випадку задоволення позову виконання судового рішення може бути ускладнене внаслідок відчуження або іншого розпорядження спірним майном.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження суду першої інстанції щодо часткової обґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову, оскільки, як було встановлено вище, викладеними у ній доводами підтверджується існування підстав та обставин для вжиття відповідних заходів. У зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 150-151, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного управління справами - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 20» листопада 2019 року.