Справа № 240/11102/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/11102/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Майстренко Н.М., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області, Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, за участю третьої особи - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир, про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області протиправною в частині невиконання вимог Податкового кодексу України, передбачених пунктами 56.8, 56.9 ст. 56, щодо повного задоволення скарги на користь платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ДПС у Житомирській області вчинити дії щодо припинення виконання вимоги про стягнення боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-112265-51;

- співвідповідачу відшкодувати з державного бюджету на користь ОСОБА_1 на номер карткового рахунку: НОМЕР_1 , МФО: 311647 в АТ "Ощадбанк" філія Житомирського обласного управління кошти в сумі: 8448,00 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю відповідача (стягнуті із заробітної плати до і після подання позову) в сумі (уточненій на дату прийняття рішення по справі);

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду шляхом визнання та оприлюднення неправомірних дій та письмового вибачення за їх вчинення у ЗМІ;

- стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду від 23.10.2019 від позивача надійшла уточнена позовна заява, зі змісту якої вбачається, що позивачем фактично заявлений новий позов.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить зупинити стягнення, яке здійснюється на підставі виконавчого документа - "вимоги про сплату боргу (недоїмки)". Стягнення здійснюється у безспірному порядку. Зазначає, що необхідність застосування такого заходу забезпечення позову зумовлена тим, що є очевидними ознаки протиправності дій відповідачів (ГУ ДФС у Житомирській області та Житомирського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області) та порушення прав, свобод та інтересів позивача (ФОП ОСОБА_1 ) такими діями.

Ознаками протиправності дій в цьому випадку є: надіслання для примусового виконання вимоги без узгодження боргу (податкового зобов`язання), чим порушені вимоги пп. 14.1.175 п. 14.1 СТ.14ПКУ; порушення вимог п. 56.15 ст. 56 ПКУ, у зв`язку з незупиненням виконання зобов`язань на строк до дня закінчення процедури адміністративного оскарження та надісланням для виконання неузгодженого податкового зобов`язання; недотримання 60 - денного строку, після закінчення якого у податкового органу виникає право на внесення подання про стягнення податкового боргу; порушення права і законного інтересу позивача, визначених п.56.9 ст.56 ПКУ стосовно повного задоволення скарги на користь платника податків; дії відповідачів суперечать положенню ст.19 Конституції України.

У відповідності до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Положеннями частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з тим, суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно певної сторони у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу наведених норм випливає, що забезпечення позову можливе виключно за наявності вказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Разом з цим, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчившись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність способу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За приписами пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Фактичне зупинення стягнення на підставі вимоги ДФС, дії щодо виконання якої є предметом оскарження у даній адміністративній справі, за своїм характером є вирішенням вказаного спору по суті, що не відповідає меті та завданням інституту заходів забезпечення позову.

Правову оцінку діям контролюючого органу в частині застосування правових наслідків прийняття вимоги від 17.07.2019 має бути надано судом під час вирішення спору по суті, а оскільки на момент подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову неправомірність дій податкового органу та ДВС не встановлена у судовому порядку, вказана вимога не скасована, є чинною та підлягає виконанню у встановленому законом порядку, це свідчить про те, що правові підстави для забезпечення позову відсутні.

Виходячи з викладених позивачем обставин та наведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Таким чином, зі змісту заяви суд не вбачає належним чином обґрунтованих і підтверджених доказами обставин істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Також суд не вбачає очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідачів.

Згідно з частиною п`ятою статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки заявником не доведено дійсної наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 156, 204, 243, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено: 18.11.2019.

Суддя Н.М. Майстренко