Справа № 440/2064/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 р.Справа № 440/2064/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 (головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, повний текст складено 19.08.19) по справі № 440/2064/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2019, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області (далі відповідач), в якому просить суд про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.05.2019 №ПЛ4095/156/АВ/П/ТД-ФС.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ4095/156/АВ/П/ТД-ФС.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача на підставі наказу від 17.04.2019 №94П та направленні на проведення заходу державного контролю №822 від 18.04.2019, проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, про що складений акт №ПЛ4095/156/АВ від 19.04.2019.

Порушення виявлене під час перевірки склало: 18.04.2019 головним інспектором з метою проведення інспекційного відвідування були здійснено виїзд за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача за адресою: АДРЕСА_1 кафе «Лісова пісня».

Працівник кафе, яка представилася як ОСОБА_2 , на момент перебування інспекторів кафе, виносила відвідувачам з кухні в зал готові страви. Відповідно до письмових пояснень позивача: ОСОБА_2 працює за цивільно-правовою угодою з 01.04.19 на посаді помічник кухаря. Працівниками відповідача зроблений висновок про те, що ОСОБА_2 обов`язки помічника кухаря в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 пісня» виконує на умовах трудового договору за графіком роботи, встановленим роботодавцем. Проте, трудовий договір, укладений із ОСОБА_2 , наказ про прийняття на роботу та повідомлення про прийняття її на роботу позивачем при проведенні інспекційного відвідування не надані.

19.04.2019 приписом відповідача №ПЛ4095/156/АВ/П про усунення виявлених порушень зобов`язано позивача у строк до 02.05.2019 усунути виявлені порушення.

22.04.2019 рішенням відповідача №ПЛ4095/156/АВ/П/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу призначено розгляд справи про накладення штрафу відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України на позивача за порушення законодавства про працю.

02.05.2019 постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами накладено на позивача штрафу у розмірі 125 190 грн.

Суд першої інстанції, під час задоволення позову, дійшов до висновку що відповідач приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №95 від 11.02.2015 року «Про затвердження Положення про Державну службу України» державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пп.6 п. 4 згаданої вище постанови Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, а саме: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

У відповідності до ст. 7 згаданої вище постанови Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На підставі ч.1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Пунктом 2 вищезгаданої постанови зазначено про те, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 названої вище постанови зазначено про те, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» зазначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 2 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (чинної на час правовідносин) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 19, 20 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (чинної на час правовідносин) зазначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частина 1 статті 24 КЗпП України каже, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частина 3 статті 24 КЗпП України каже, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підставою для накладення на позивача штрафу стало допущення позивачем до роботи працівника ОСОБА_2 на посаду пекаря, без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

У своїй письмових поясненнях, наданих під час здійснення інспекційного відвідування, ОСОБА_2 та позивач пояснили, що відносини між собою оформили цивільно-правовою угодою від 01.04.2019.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №350/403/16-ц.

У своїй письмових поясненнях, наданих під час здійснення інспекційного відвідування, ОСОБА_2 та позивач пояснили, що відносини між собою оформили цивільно-правовою угодою від 01.04.2019.

У своїй апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що наведені в даній угоді обов`язки ОСОБА_2 про те, що з урахуванням специфіки діяльності установи і відповідно до Правил внутрішнього розпорядку зобов`язана знаходитися на території приватного підприємця в години згідно графіка і залишати її тільки з дозволу підприємця.

Крім цього, дана цивільно-правова угода від 01.04.2019 передбачає те, що перед початком виконання робіт зобов`язана пройти обов`язковий медичний огляд на право роботи в ньому, належним чином оформити особисту санітарну книжку та при підписанні даної угоди власноруч завірену її копію позивачу.

Окрім цього, відповідно до умов такої цивільно-правової угоди ОСОБА_2 зобов`язана строго дотримуватись санітарних правил і норм, які діють, дотримуватись вимог щодо роботи з різними засобами та технікою на робочому місці; пройти обов`язковий інструктаж в обсязі, необхідному для здійснення своїх функціональних обов`язків.

З огляду на наведені вище правові висновки судового рішення Верховного Суду, колегія суддів вважає, що укладений між позивачем та ОСОБА_2 угода є за своєю правовою природою цивільно-правовою, тому що передбачає отримання саме матеріального результату, та не регулює процес трудову діяльність.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що зауважені відповідачем обставини, викладені в угоді про дотримання правил безпеки та санітарних правил і норм можуть свідчити лише про належне відношення позивача до встановлених правил, а не про регулювання трудової діяльності, оскільки ОСОБА_2 мала здійснювати такі роботи саме в закладі громадського харчування.

Так, за змістом укладеної угоди ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання по виконанню робіт з визначення готовності тіста до оброблення; ділення тіста на формові заготовки, зважування, округлення та надавання їм установленої форми, укладання сформованих виробів у форми та листки; проведення чистки форм та листків, виконування інших вказівок кухаря, про що складений акт прийомки наданих послуг до цивільно-правової угоди від 18.04.2019.

Крім цього, за обставинами справи, ОСОБА_3 В ОСОБА_4 отримана винагорода, про що свідчать надані до матеріалів справи копії видаткових касових ордерів від 18.04.2019, та позивачем сплачені належні платежі до бюджету, про що свідчать про копії платіжні доручення №473 від 22.05.2019; №476 від 05.06.2019; №472 від 22.05.2019; №477 від 05.06.2019; №473 від 22.05.2019.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем зроблені необґрунтовані висновки про фактичний допуску позивачем до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_2 .

З огляду на це, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 року по справі №440/2064/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 20.11.2019 року