Справа № 520/9028/19
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

11 листопада 2019 р. справа №520/9028/19

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мар`єнко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо припинення ОСОБА_1 з 01.08.2019 пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати рішення №6 від 19.08.2019 відсутність підстав проводити палату пенсії з 19.03.2019;

- підтвердити ОСОБА_1 в період роботи на посаді лаборанта з 30 грудня 2008 року по 29 грудня 2018 року зайнятість повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на пільгових мовах за Списком №2 виробництв, робіт та професій, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах з моменту її припинення - з 01.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй призначено з 13.03.2019 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка виплачувалася з 13.03.2019 по 31.07.2019. Згідно розрахунку відповідача загальний стаж роботи позивача станом на день звернення за призначенням пенсії складає 35 років 10 місяців 12 днів, із них за списком №2 - 10 років. Розпорядженням від 14.08.2019 припинено виплату позивачу пенсії з 01.08.2019, в зв`язку з не підтвердженням зайнятості повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи та усно роз`яснено, що позивач повинна повернути всі виплати пенсії за період з 13.03.2019 по 31.07.2019. З вказаним розпорядженням відповідача від 14.08.2019 позивач не погоджується та вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що подані до відповідача документи для призначення пільгової пенсії відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують зайнятість позивача повний робочий день з мікроорганізмами І-ІІ групи.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Дикань І.Д. через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством. Також представник відповідача зазначила, що пенсійна справа ОСОБА_1 була передана на перевірку до ГУ ПФУ в Харківській області і начальник управління застосування пенсійного законодавства Колісніченко І. листом від 31.07.2019 №30/03-20 повідомила сектору з питань призначення та перерахунку пенсій №2, що з наданих документів не вбачається зайнятість повний робочий день з мікроорганізмами І-ІІ групи небезпеки, що стало підставою для припинення виплати пенсії.

Від позивача та представника відповідача через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження без участі сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено з 13.03.2019 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка виплачувалася з 13.03.2019 по 31.07.2019.

Згідно розрахунку відповідача, загальний стаж роботи позивача станом на день звернення за призначенням пенсії складає 35 років 10 місяців 12 днів, із них за списком №2 - 10 років.

Розпорядженням Сектору з питань призначення та перерахунку пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області від 14.08.2019 припинено виплату позивачу пенсії з 01.08.2019, в зв`язку з не підтвердженням зайнятості повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи небезпеки (а.с.193).

Рішенням Сектору з питань призначення та перерахунку пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області від 19.08.2019 №6 (а.с.195), відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо призначення пенсії, посилаючись на те, що з наданих документів відсутнє підтвердження зайнятості повний робочий день з мікроорганізмами І-ІІ групи небезпеки, а також зазначено, що не має підстав проводити виплату пенсії ОСОБА_1 з 19.03.2019.

Не погодившись з вказаними обставинами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідачем не наведено будь-якого нормативно - правового обґрунтування припинення виплати пенсії з такої підстави як "відсутність підтвердження зайнятості повний робочий день з мікроорганізмами І-ІІ групи небезпеки".

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторно зазначив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії з підстав, вказаних в розпорядженні від 14.08.2019, є протиправним та порушує права позивача, через що позовні вимоги в частині скасування розпорядження від 14.08.2019 про припинення пенсії підлягають задоволенню.

При цьому у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу з 01.08.2019 пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд відмовляє, оскільки в даному випадку належним способом захисту прав позивача є скасування розпорядження.

Водночас, суд зазначає, що ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 4.1 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Частиною 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно п. 12 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію (ст. 58 зазначеного Закону) він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону та Положення про Пенсійний фонду України, яке затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 63 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п.п. 1, п. 10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, начальник управління керує діяльністю управління, персонально відповідає за виконання покладених на управління завдань.

Таким чином, від імені територіального органу Пенсійного фонду приймає рішення його начальник.

Згідно п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

В аналогічному порядку після визначення Пенсійним фондом України розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, здійснюється перерахунок пенсії у разі відсутності на дату призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

У разі якщо на дату звернення особи за перерахунком пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про страховий стаж за двадцять четвертий місяць після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, за бажанням особи перерахунок пенсії проводиться за наявні місяці страхового стажу або після надходження відповідних даних за цей місяць за умови, якщо дані надійшли не пізніше трьох місяців від дня звернення за перерахунком пенсії. У цьому разі днем звернення за перерахунком пенсії є день приймання органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Отже, дана норма регламентує порядок підписання рішень пенсійного органу про призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, прийняття рішення начальником управління в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень.

З огляду на викладене, наявні правові підстави вважати, що оскаржене рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято не уповноваженою на те особою.

Так, згідно з п. 4.7 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення про призначення або відмову у її призначенні може бути підписано виключно начальником відповідного органу Пенсійного Фонду України, а не будь-якої іншою особою, зокрема, завідувачем сектору органу Пенсійного Фонду України, через що наявні правові підстави для визнання протиправним вказаного рішення від 19.08.2019 №6.

З огляду на викладене, задля належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне, враховуючи положення ч.2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Сектору з питань призначення та перерахунку пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області від 19.08.2019 №6 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

З огляду на викладене, припинення виплати пенсії позивачу суперечить приписам Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, згідно ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату ОСОБА_1 ї пенсії на пільгових умовах за списом № 2 виробництв, робіт та професій, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах) з моменту припинення її припинення - 01.08.2019.

Щодо позовних вимог в частині підтвердження ОСОБА_1 в період роботи на посаді лаборанта з 30 грудня 2008 року по 29 грудня 2018 року зайнятість повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки, ОСОБА_1 в період, зокрема: з 17.10.1997 прийнято по переводу з Шевченківського будинку - інтернату на посаду лаборанта хімічно - токсичного відділу районного лабораторії державної ветеринарної медицини Шевченківського району.

Як вбачається з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 11.02.2019 №16, виданої Державною лікарнею ветеринарної медицини Шевченківського району, останнім підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Шевченківській районній державній лабораторії ветеринарної медицини, яка є підрозділом Шевченківської районної державної лікарні ветеринарної медицини за період з 30.12.2008 по 29.12.2018 (а.с. 45).

Водночас, довідкою від 18.01.2019 №14, виданою Державною лікарнею ветеринарної медицини Шевченківського району також підтверджується, що позивач працювала в Шевченківській районній державній лабораторії ветеринарної медицини з 25.01.1991 на посаді лаборанта згідно обов`язків кожен повний робочий день безпосередньо з мікроорганізмами І-І групи небезпеки, збудниками інфекційних захворювань, незалежно від концентрації шкідливих речовин і має право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2 (а.с.31).

Водночас, суд зауважує, що починаючи з 2004 року, з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування до страхового стажу зараховано період з грудня 2008 по грудень 2018 (а.с.22)

Таким чином, страховий стаж на момент звернення склав на пільгових умовах склав 10 років.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами ПФУ

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, а також те, що в ході судового розгляду надані документи підтверджуються період роботи позивача на посаді лаборанта з 30 грудня 2008 року по 29 грудня 2018 року зайнятість повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача в цій частині є зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи на посаді лаборанта з 30 грудня 2008 року по 29 грудня 2018 року зайнятість повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи, через що у задоволенні позовних вимог в частині підтвердження ОСОБА_1 період роботи на посаді лаборанта з 30 грудня 2008 року по 29 грудня 2018 року зайнятість повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи, належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позов ОСОБА_1 про визнання протиправними дії, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню частково.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати розпорядження Сектору з питань призначення та перерахунку пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області від 14.08.2019 про припинення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Скасувати рішення сектору з питань призначення та перерахунків пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.08.2019 № 5 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи на посаді лаборанта в Шевченківській районній державній лабораторії ветеринарної медицини з 30 грудня 2008 року по 29 грудня 2018 року зайнятість повного робочого дня з мікроорганізмами І-ІІ групи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт та професій, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах з моменту її припинення - 01.08.2019.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2019 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.