Справа № 240/5868/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/5868/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Малосілка-Агро" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В обґрунтування позову зазначено, що за результатами проведеної відповідачем перевірки складено акт від 11.03.2019 №166/06-30-14-13/36533066 "Про результати документальної планової виїзної перевірки". На підставі встановлених порушень відповідачем прийнято оскаржувані рішення.
Позивач вважає неправомірним донарахування податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій, оскільки висновки контролюючого органу є безпідставними, не узгоджуються з вимогами законодавства, без врахування первинних документів, ґрунтуються на припущеннях осіб, які проводили перевірку, без підтвердження належними доказами, а тому просив позов задовольнити.
Ухвалою судді від 13.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.
Представники позивача в судових засіданнях позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 30.05.2019 (а.с.169-180 т.1).
В судовому засіданні 06.11.2019 протокольною ухвалою суду відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом, товариство з обмеженою відповідальністю "Малосілка-Агро" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 08.12.2009 за основним видом діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.12-13 т.1).
З матеріалів справи видно, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Малосілка-Агро", з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2018 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2018 контролюючим органом складено акт від 11.03.2019 №166/06-30-14-13/36533066 (а.с.16-50 т.1).
У 4 розділі акта перевірки визначено наступні порушення позивачем податкового законодавства, зокрема:
2. п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14, п.п.212.3.4 п.212.3 ПК України ТОВ "Малосілка-Агро" у періоді, що перевірявся, здійснювало операції з реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку на загальну суму 163468,60 грн;
3. п.46.1 ст.46, п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.223.1 ст.223 Податкового кодексу України - ТОВ "Малосілка-Агро" не подавалась звітність по акцизному податку до контролюючого органу за квітень 2016 року - листопад 2017 року ;
4. п.п.2.8, 2.9, 2.10, 5.10 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, а саме було допущено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на загальну суму - 113857,87 грн;
5. п.п.14, 15, 17, 18 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, а саме було допущено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на загальну суму - 8433,72 грн;
За результатами виявлених порушень, 27.03.2019 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За визначенням підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами
Підпунктом 16.1.2. пункту 16.1. статті 16 ПК України визначено обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
До таких висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з тим, що позивачем безпідставно документально оформлено нереальні господарські операції з ТОВ "Науково-виробнича компанія "Колорит" та ТОВ "Чіс" (а.с.20-27 т.1).
Згідно з пунктом 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За правилами пункту 198.2. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Системний аналіз змісту вищенаведених норм ПК України свідчить про те, що в податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, право платника податків на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.
У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
При цьому, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Як встановлено судом, між ТОВ "НВК "Колорит" та ТОВ "Малосілка-Агро" було укладено усний договір поставки шляхом прийняття замовлення до виконання.
Відповідач вказує, що згідно даних ЄРПН встановлено, що до складу податкового кредиту Декларації з ПДВ за червень 2017 року позивачем включено суму ПДВ на підставі податкової накладної, зареєстрованої від імені ТОВ "НВК "Колорит" на адресу позивача, а саме № 22 від 29.06.2017, під час перевірки позивачем будь-яких договорів укладених з ТОВ "НВК "Колорит" на запит перевіряючих не надано, тому встановити предмет договору, умови поставки, розрахунків, ціни тощо, неможливо, що суперечить наданим первинним документам, а саме видатковій накладній від 29.06.2017 № 90.
Суд звертає увагу, що згідно з ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Крім того, господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
На підтвердження факту здійснення господарських операцій з ТОВ НВК Колорит позивачем під час проведення перевірки було надано: рахунок на оплату № 47 від 29.06.2017 (а.с.57 т.2) та видаткову накладну № 90 від 29.06.2017 (а.с.58 т.2).
Станом на 31.12.2018 відповідно до оборотно-сальдової відомості заборгованість перед ТОВ "НВК "Колорит" відсутня (а.с.55-56 т.2).
Крім того, в обґрунтування наявності порушення відповідачем вказано, що у зазначеній видатковій накладній в графі отримувача товару зазначено, що товар отримано за довіреністю № 2 від 29.06.2017, без зазначення посади, прізвища, ім`я, по батькові сторони відповідальної за отримання товару, позивачем під час проведення перевірки не надано жодного документа, який посвідчує якість та походження зазначеного товару (сертифікатів якості, сертифікатів походження на товар), та складено первинні документи всупереч норм частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. зa № 168/704.
Суд не може погодитись з вказаними висновками контролюючого органу, оскільки відсутність сертифікатів, що посвідчує якість та походження товару (сертифікатів якості, сертифікатів походження на товар) не є первинними документами в розумінні ст.9 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
З огляду на наведене, відповідачем не доведено факту відсутності реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ "НВК "Колорит".
З приводу правовідносин позивача з контрагентом ТОВ "Чіс" суд зазначає наступне.
Так, перевіркою встановлено, що позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 301000 грн внаслідок безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з ТОВ "Чіс". Оскільки органом досудового розслідування встановлено, що фактично виконання послуг та реалізація товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Чіс" до підприємств реального сектору економіки не відбувається, а здійснюється для документального оформлення проведених операцій з підміною номенклатури товару для надання податкової вигоди підприємствам реального сектору економіки (а.с.23-24 т.1).
Зі змісту договору від 23.04.2018 №М-2304 встановлено, що між позивачем та ТОВ "Чіс" укладено договір поставки нафтопродуктів. Згідно умов даного ТОВ "Чіс" зобов`язалося передавати у погоджені строки, а позивач прийняти і оплатити на умовах , викладених у договорі нафтопродукти (товар), найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформляються на кожну окрему партію товару (а.с.73-74 т.1).
На підтвердження реальності вказаної господарської операції позивачем до матеріалів справи надано:
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем у контрагента ТОВ "Чіс" на підставі договору від 23.04.2018 №М-2304 придбано 60,2 т фракції газойлево-гудронові широкі на загальну суму 1806000 грн, в т.ч. ПДВ 301000 грн.
Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується факт оприбуткування ТОВ "Малосілка-Агро" від ТОВ "Чіс" фракції газойлево-гудронові на бухгалтерській рахунок 203 "Паливно-мастильні матеріали".
Отже, контролюючим органом встановлено невідповідність кількості продуктів нафтопереробки зазначених у товарно-транспортних накладних та наведених у видаткових/податкових накладних та відображених в бухгалтерському обліку товариства.
Суд звертає увагу, що вказана невідповідність полягає в тому, що згідно товарно-транспортних накладних доставлено менше літрів палива ніж по всіх інших первинних документах.
Крім того, відповідачем вказано, що товарно-транспортні накладні оформлені не належним чином, так як не містять адреси пункту навантаження, печатки автопідприємства, код ЄДРПОУ автопідприємства, взагалі реквізитів, за якими можна ідентифікувати дане підприємство для підтвердження/спростування причетності даного учасника до фактичного здійснення даних операцій, що свідчить про штучне створення таких документів, які не опосередковуються реальним здійсненням задекларованих в них господарських операцій по перевезенню продуктів нафтопереробки, і тому в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дефектними (а.с.18 зв. т.1).
Суд наголошує, що згідно пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.
Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.
Таким чином, при наявність у товарно-транспортних накладних певних недоліків при оформленні, за умови наявності інших первинних документів, оформлених у відповідності до норм чинного законодавства, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій, не може бути безумовною підставою для висновків про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за вказаними господарськими операціями.
Верховний Суд у своїй постанові від 28.10.2019 у справі №826/8779/16 вказав, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача, що за результатами перевірки на підставі баз даних ДФС України аналізу ланцюга походження товару (фракції газойлево - гудронові широкі ТУ У 19.2-37435738- 001:2015), реалізованого ТОВ "ВТГ - Трейдінг" на користь ТОВ "Варіант Ойл" та ТОВ "Дніпро-Агрохімія", встановлено, що у відповідному періоді у ТОВ "ВТГ-Трейдінг" відсутнє придбання даного товару, що свідчить про здійснення документального оформлення проведених операцій з підміною номенклатури товару для надання податкової вигоди підприємствам реального сектору економіки, тобто надання безпідставного податкового кредиту з ПДВ, що дасть змогу останнім ухилитись від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку.
В обґрунтування донарахування податку на додану вартість відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації стосовно контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Доказів на підтвердження встановленого факту відсутності у всьому ланцюгу постачання товару за вказаною номенклатурою за період, що перевірявся відповідачем не надано.
Крім того, відповідачем не наведено й обставин та не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Таким чином, реальний зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентами (ТОВ "НВК"Колорит" та ТОВ "Чіс") підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, за результатами дослідження яких, суд дійшов висновку про відсутність підстав для збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 388992,00 грн та зменшення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 1874,00грн.
Під час перевірки встановлено, що у періоді з 01.01.2016 по 31.12.2018 позивач не був зареєстрований платником акцизного податку. Здійснення ТОВ "Малосілка-Агро" господарських операцій по передачі (реалізації) паливно-мастильних матеріалів іншим суб`єктам господарювання (ТОВ ВСП "Агрофірма "Промінь"), СТОВ "Озадівське" та ФОП ОСОБА_3 за період з 01.04.2016 по 30.11.2017, відповідно до п.п.212.3.4. п.212.3. ст.212 ПК України позивач підлягав обов`язковій реєстрації платником акцизного податку у контролюючому органі за місцезнаходженням до початку здійснення реалізації пального (а.с.28 зв.-33).
Такі висновки були зроблені відповідачем, у зв`язку із тим, що позивач не маючи права на реалізацію підакцизного товару і не сплативши акцизного податку, як замовник передав своїм виконавцям в період з 01.04.2016 по 30.11.2017: ТОВ ВСП "Агрофірма "Промінь", СТОВ "Озадівське" та ФОП ОСОБА_3 паливно-мастильних матеріалів для заправлення їх техніки, чим фактично здійснив їх реалізацію на загальну суму 163468,60 грн та не подавало звітність до контролюючого органу по акцизному податку за квітень-листопад 2016 року.
Позивач посилається на те, що вказані контрагенти виступають підрядниками у його господарських операціях, а тому не відбувалось реалізації пального та не виникає обов`язку реєстрації його, як платника акцизного податку та подання звітності по акцизному податку.
Відповідно до підпункту 212.1.15. пункту 212.1. статті 212 ПК України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.
Абзом 2 підпункту 14.1.212. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - це будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання.
Тому, суб`єкт господарської діяльності, який здійснюватиме будь-які операції, визначені підпункту 14.1.212. пункту 14.1. статті 14 ПК України, є особою, яка реалізує пальне, і відповідно до підпункту 212.1.15. пункту 212.1 статті 212 Кодексу є платником акцизного податку.
Згідно з підпункту 212.3.4. пункту 212.3. статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців, до початку здійснення реалізації пального. Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Пунктом 117.3. статті 117 ПК України встановлено, що здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що особа (платник податку), яка планує здійснювати будь-які операції з пальним на митній території України, які визначені в абз. 2 підпункту 14.1.212. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, має до початку здійснення таких операцій зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та в подальшому складати акцизні накладні на обсяги реалізації.
Як встановлено судом, між ТОВ "Малосілка-Агро" та ТОВ ВСП "Агрофірма "Промінь" укладено договір №1511-16 від 15.11.2016 про надання сільськогосподарських послуг по збиранню кукурудзи. Пунктом 1.3 статті 1 вказаного договору визначено, що виконавець надає послуги із застосуванням техніки: комбайн NEW HOLLAND у кількості 1 одиниці. Пунктом 3.2 статті 3 договору №1511-16 від 15.11.2016 серед обов`язків замовника вказано: "забезпечувати Виконавця паливо-мастильними матеріалами за власний рахунок відповідно до встановлених заводом-виробником техніки норм її використання. Перевитрата паливо-мастильних матеріалів компенсуються Виконавцем або вираховуються з суми оплати за виконанні послуги" (а.с.122-123 т.1).
Актом надання послуг № 58 від 15.11.2018 підтверджується, що ТОВ ВСП "Агрофірма "Промінь" виконані роботи по збиранню кукурудзи, передбачені договором №1511-16 від 15.11.2016.
Між ТОВ "Малосілка-Агро" та СТОВ "Озадівське" було укладено наступні договори:
- № 02/04 від 01.04.2016 предметом якого передбачено, що СТОВ "Озадівське", зобов`язується за завданням ТОВ Малосілка-Агро надати послуги по культивації та посіву кукурудзи (а.с.83-84 т.1);
- № 13/09.2016 від 13.09.2016 предметом якого передбачено, що СТОВ "Озадівське" зобов`язується за завданням позивача надати послуги по збиранню та перевезенню с/г культур (а.с.89-90 т.1).
Контролюючим органом встановлено, що позивач за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 не укладав договорів оренди сільськогосподарської техніки з СТОВ "Озадівське", тобто послуги по дискуванню, культивації землі, посіву кукурудзи, обмолоту та перевезення кукурудзи надавались технікою виконавця (СТОВ "Озадівське") проте в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України жодного доказу не надає.
Актом перевірки також встановлено факт подання позивачем договорів про надання послуг з СТОВ "Озадівське" №10/05 від 10.05.2017, №10/05/17 від 31.05.2017, №10/05/17 від 31.07.2017, №10/05/2017 від 17.11.2017; та договори між ТОВ "Малосілка-Агро" та ФОП ОСОБА_3 №01/11 від 01.11.2016, предметом якого є надання послуг по дискуванню 146,6 га землі та №10/05 від 01.05.2017, предметом якого є надання послуг по дискуванню 50 га. землі (а.с.30 т.1 зворот).
Як встановлено судом, передача пального відбувалась згідно лімітно-забірних карток на отримання ПММ, списання пального здійснювалось на підставі дорожніх листків трактора та подорожніх листів вантажного автомобіля а.с.87-88, 91 зв., 92, 93 зв., 95, 96 зв., 98, 99 зв., 101 зв., 103, 104 зв., 106, 107 зв., 112, 114, 116, 119, 120 зв. т.1).
Зі змісту акту перевірки встановлено, що в період з 01.04.2016 по 30.11.2017 ТОВ "Малосілка-Агро" списано дизельне паливо для забезпечення роботи сільськогосподарської техніки контрагентів-постачальників відповідно до умов укладених договорів на загальну суму 163468,60 грн (а.с.31 т.1).
Суд не погоджується з викладеними висновками відповідача, оскільки під час проведення перевірки не встановлено той факт, що послуги по дискуванню, культивації землі, посіву кукурудзи, обмолоту та перевезення кукурудзи надавались технікою виконавців.
Таким чином, доводи відповідача щодо обов`язку реєстрації позивача як платника акцизного податку та не виконання обов`язку щодо подання звітності по акцизному податку за вказаний період є безпідставним, оскільки при здійсненні господарських операцій з ТОВ ВСП "Агрофірма "Промінь", СТОВ "Озадівське" та ФОП ОСОБА_4 В реалізація пального позивачем не здійснювалась.
Вказані висновки суду підтверджуються позицією Верховного Суду у аналогічних правовідносинах у постановах від 13.03.2018 по справі № 815/2461/17 та від 09.04.2019 у справі №819/567/18.
В ході проведення перевірки контролюючим органом було встановлено порушення п.п.2.8-2.10., 5.10. "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (норми застосовуються до набрання чинності Положення №148), а саме допущено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на загальну суму 113857,87 грн та п.п.14-15, 17-18 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, а саме допущено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на загальну суму 8433,72 грн.
Згідно з п.14, 15 Положення №148 установа/підприємство, що здійснює операції з готівкою в національній валюті, ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) установлює, виходячи з потреби прискорення обігу готівки та своєчасного її надходження до кас банків.
Вимоги пункту 14 розділу II цього Положення поширюються на небанківські фінансові установи.
Банкам і фізичним особам-підприємцям ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) не встановлюються.
Установи/підприємства мають право тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують самостійно встановлений ними ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує самостійно встановлений ліміт каси, здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи установ/підприємств мають право здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас юридичних осіб або банку чи небанківської фінансової установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку для її переказу і зарахування на банківські рахунки юридичних осіб.
Підприємство має право здійснювати збір готівкової виручки (готівки), отриманої від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), для подальшого її здавання до банку з використанням комплексу технічних та програмних засобів, розташованих у місці здійснення готівкових розрахунків, які б забезпечували безпечне передавання коштів з робочих місць касирів до спеціально обладнаного приміщення для зберігання та подальшого здавання готівки до кас банків.
Пунктами 17-18 Положення №148 визначено, що суб`єкти господарювання використовують готівкову виручку (готівку), у тому числі готівку, одержану з банку, для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов`язковими платежами).
Суб`єкти господарювання не мають права накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення витрат до настання строків цих виплат.
Установи/підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу) понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка для проведення таких виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів може зберігатися в касах таких установ/підприємств понад установлений ліміт каси протягом десяти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, одержана в банку на інші виплати, видається установою/підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених пунктом 18 розділу II цього Положення строків, повертаються установою/підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту).
Установа/підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок готівкової виручки, понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, зазначеній у переданих до каси відомостях на виплату готівки (далі - видаткова відомість).
Аналогічні норми встановлені пунктами 2.8, 2.9, 2.10, 5.10 Положення №637.
Щодо перевищення позивачем встановленого ліміту залишку готівки в касі судом встановлено наступне.
Так, довідкою ТОВ "Малосілка-Агро" встановлено наступні ліміти готівки в касі: з 01.01.2016 по 03.01.2017 в сумі 170 грн, з здачею готівки один раз на п`ять робочих днів, наказ №19 від 31.12.2015; з 04.01.2017 по 07.01.2018 в сумі 170 грн, з здачею готівки один раз на п`ять робочих днів наказ №1 від 04.01.2017; з 08.01.2018 по 30.06.2018 в сумі 230,16 грн, з здачею готівки один раз на п`ять робочих днів наказ №2 від 08.01.2018; 01.07.2018 по 31.12.2018 в сумі 4398,23 грн, з здачею готівки один раз на п`ять робочих днів наказ №28-к від 01.07.2018 (а.с.139-145 т.2).
Так, у акті перевірки перераховано всі встановленні факти перевищення ліміту готівки у касі, що в період з 22.02.2017 по 30.06.2018 становить 122291,59 грн, з них 113857,87 грн в порушення норм Положення №637 та 8433,72 грн в порушення норм Положення №148 (а.с.45-48т.1)
Пунктами 19-20 Положення №148 визначено, що готівка під звіт або на відрядження видається суб`єктами господарювання підзвітним особам відповідно до законодавства України.
Готівка видається під звіт: 1) на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини на строк не більше 10 робочих днів; 2) на закупівлю брухту чорних металів і брухту кольорових металів - на строк не більше 30 робочих днів від дня видачі готівки під звіт; 3) на всі інші виробничі (господарські) потреби - на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівки під звіт.
Підзвітна особа має право продовжити строк використання виданих під звіт коштів, якщо готівка одночасно видана як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції в населення та заготівлі вторинної сировини, у тому числі брухту чорних металів і брухту кольорових металів). Строк використання такої готівки продовжується до завершення строку відрядження.
Видача підзвітній особі готівки під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержану під звіт або на відрядження готівку здійснюється відповідно до законодавства України. Фізичні особи - довірені особи установ/підприємств - юридичних осіб, які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного електронного платіжного засобу або особистого електронного платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії установи/підприємства звіт про використання готівки разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала) разом з невитраченим залишком готівки.
Згідно з п.24 Положення №148 розрахункові операції, що проводяться відповідно до Закону про застосування реєстраторів, оформляються згідно з вимогами цього Закону.
Аналогічні правовідносини були врегульовані п.2.11, 3.1. та 3.2 Положення №637 до набрання чинності Положенням №148.
Будь-яких інших документів/документальних доказів до даних авансових звітів, крім тих які зазначені в акті, позивачем ні на момент перевірки, ні під час розгляду справи не було надано.
Позивач на підтвердження факту витрачених коштів та підстав скасування вказаного податкового повідомлення-рішення вказує про надання копій видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів, сторінок касової книги Форми №КО-4, а також відомостей нарахування та виплати заробітної плати за 2017-2018 роки.
На підтвердження витрат у 2017 році позивачем до матеріалів справи надано копії копій видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів, сторінок касової книги Форми №КО-4 та відомостей нарахування та виплати заробітної плати (а.с.67-138 т.2).
На підтвердження витрат у 2018 році в матеріалах справи містяться копії копій видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів, сторінок касової книги Форми №КО-4 та відомостей нарахування та виплати заробітної плати (а.с.170-250 т.2, 1-91 т.3).
Відповідачем в обґрунтування порушення вказано, що на момент перевірки були відсутні достовірні розрахункові документи встановленої форми та змісту, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів у 2018 році.
Зазначені у звітах особи зобов`язані були подати до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, що визначені для підзвітних осіб законодавством України.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання та обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95 фінансові санкції у вигляді штрафу застосовуються, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів. Таким чином, штраф застосовується при порушенні порядку проведення готівкових розрахунків.
Під час перевірки встановлено, розбіжності між даними Ф. № 1 ДФ та даними головної книги (К- т, Д-т рах. 641.1). Розбіжність між даними 1 ДФ та даними по К-т рахунку 641 за II квартал 2016 відбулася за рахунок допущеної позивачем механічної помилки в звіті 1 ДФ. Перевіркою дотримання встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено, що при заповненні податкових розрахунків Ф. № 1 ДФ, підприємством допущено помилки при відображенні реєстраційних номерів облікових карток платників податків в податкових розрахунках Ф. № 1 ДФ за IV квартал 2016, II, III квартали 2017 та IV квартал 2017 року, які не є дійсними (а.с.35 т.1).
Жодного доказу на спростування виявленого порушення позивачем не надано.
Відповідно до п. 170.1 статті 170 податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.
Підпунктом 164.2.5 пункту 164.2. статті 164 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід, одержаний платником податку на доходи фізичних осіб як додаткове благо та доходи у вигляді сплати або компенсації, отримані фізичною особою від юридичної особи за оренду нерухомого майна відповідно до умов цивільно-правового договору, одержаний у матеріальній або нематеріальній формі.
База оподаткування під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі обчислюється за правилами, визначеними п. 164.5 ст.164 ПК України.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
За результатами перевірки ТОВ "Малосілка-Агро" податковим органом було донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 14 130,79 грн.
Перевіркою правильності визначення бази оподаткування під час нарахування (надання) доходів у будь-якій не грошовій формі встановлено, що доходи фізичним особам, власникам земельних ділянок (паїв) частково виплачувались в негрошовій формі. Нарахування фізичним особам за орендну плату земельних ділянок за 2017-2018 роки виплачувалась 66 орендарям зерном (кукурудзою товарною): 2017 рік по 3046,65 грн за т на загальну суму 178825,5 грн, 2018 рік по 3808,32 грн за т на загальну суму 178825,5 грн. При визначенні бази оподаткування вартість доходу податковим агентом розрахована без врахування коефіцієнту, передбаченого п.164.5. ст.164 ПК України (а.с.37-38 т.1).
Таким чином, наданими доказами підтверджено, що дохід фізичним особам за оренду паїв ТОВ "Малосілка-Агро" було виплачено не в грошовій формі, а продукцією (кукурудза), у зв`язку з чим, під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі, платник податків повинен керуватися пунктом 164.5 статті 164 ПК України, який визначає базу оподаткування такого податку за відповідною формулою.
Пунктом 164.1. статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 164.5. статті 164 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій не грошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлено згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за формулою: К=100:(100-Сп), де Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.
Згідно з підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 ПК податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 168.1.2. пункту 168.1. статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на перерахування цього податку до бюджету.
Зважаючи на те, що позивачем не дотримано вимог вказаної норми щодо визначення бази оподаткування, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб.
Будь-яких інших документів до даних авансових звітів, крім тих які зазначені, ні на момент перевірки, ні під час розгляду даної справи позивач не надав, а тому відповідачем правомірно донараховано податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення, що полягає у відсутності у поданій позивачем звітності нарахованого та сплаченого єдиного внеску за жовтень 2015 року.
Згідно з п.1 ч.2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Відповідно до ч.2-4 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Так, зі змісту акту перевірки встановлено, що позивачем за жовтень 2015 року не відображено суму заробітної плати, на яку має нараховуватись єдиний внесок на загальну суму 4200,00 грн та не відображено нарахування єдиного внеску на суми винагород, нарахованої фізичним особам за виконані роботи за цивільно-правовими договорами на суму 7929,87 грн.
Позивачем в порушення вищевказаних норм станом на момент перевірки не було подано звітність з ЄСВ за жовтень 2015 року.
Аналіз наведених обставин свідчить, що позивачем не відображено суми заробітної плати та винагороди за жовтень 2015 року, що в свою чергу призвело до заниження зобов`язання з єдиного внеску за ставкою 37,19% на суму 1561,98 грн та до застосування податковим органом штрафних санкцій з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску та штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за не встановленою формою звітності по єдиному податку.
Позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу в обґрунтування підстав скасування вимоги про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва