Справа № 240/10566/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Житомир справа № 240/10566/19

категорія 111030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: представника позивача -Захарченко О.Є.,

представника відповідача-Мазур О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир,10003, ) від 15.07.2019 № та від 15.07.2019 № .

В обгрунтування позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення, якими до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкових зобов"язань по єдиному податку є протиправними, оскільки допущені у поданих деклараціях помилки були самостійно виправлені, шляхом подання уточнюючих декларацій. Подання уточнюючих декларацій передбачено податковим законодавством. При цьому, суми зобов"язань по сплаті єдиного податку за ІІІ квартал 2018 та ІV квартал 2018, були сплачені до бюджету до настання термінів їх оплати. Отже, підстави для застосування штрафних санкцій відсутні.

Ухвалою від 07.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 05.11.2019.

30.10.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву зазначено, що за результатами проведеної камеральної перевірки дотримання вимог, встановлених законодавством України щодо своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов"язань встановлено порушення п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України. Зокрема, в уточнюючій податковій декларації від 14.11.2018 визначено податкове зобов"язання по єдиному податку в сумі 100082,07 грн., граничним строком сплати до 19.11.2018. Станом на 19.11.2018 в інтегрованій картці рахувалась переплата в сумі 70320,50 грн. Отже, сплаті підлягало узгоджене грошове зобов"язання в сум 29761,57 грн. погашення якого відбулося частинами 23.11.2018 та 27.12.2018, тобто з затримкою. Крім того, станом на 21.02.2019 рахувалась переплата в сумі 22665,78 грн. за податковою декларацією зі сплати єдиного податку за 2018 рік, де визначено грошове зобов"язання в сумі 153498,52 грн. з граничним строком сплати - до 21.02.2019. Погашення грошового зобов"язання відбулося із затримкою, в тому числі, шляхом подання уточнюючих декларацій. На підставі встановлених порушень, відповідачем прийнято спірні рішення, які є правомірними.

05.11.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 13.11.2019.

Представник позивача в судове засідання з"явився, позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Посадовими особами відповідача проведена камеральна перевірка дотримання вимог, встановлених законодавством України щодо своєчасності сплати податкових зобов"язань по єдиному податку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №7260/06-30-51-13/ НОМЕР_1 від 20.06.2019. (а.с.29)

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату єдиного податку, чим порушено п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України. Затримка в розрахунках з бюджетом допущена у 2-х випадках, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 10 відсотків суми єдиного податку, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов"язання Затримка в розрахунках з бюджетом по єдиному податку допущена у 4-х випадках, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 20 відсотків суми єдиного податку, при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов"язання. Сума штрафу склала 28430,46 грн. (а.с.29)

01.07.2019 позивачем подано заперечення на акт перевірки №01/07/19/3. (а.с.31)

11.07.2019 ГУ ДФС у Житомирській області надано відповідь на заперечення, згідно яких висновки акту перевірки залишено без змін. (а.с.32-33)

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№, яким за затримку на 47,38,36 календарних днів сплати грошового зобов"язання з єдиного податку зобов"язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 24742,06 грн. (а.с.34);

-№, яким за затримку на 6,4 календарних дні сплати грошового зобов"язання з єдиного податку зобов"язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 3688,40 грн. (а.с.35);

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 46.1 ст. 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.

Відповідно до пунктів 35.1, 35.2 статті 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто обставини, які зумовлюють застосування до платника податків штрафу, передбаченого вказаною нормою, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов`язання з простроченням строків, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів). Іншими словами, саме фактична сплата узгодженої суми грошового зобов`язання, включаючи дату такої сплати, є юридичним фактом, який породжує обов`язок платника сплатити штраф.

З матеріалів справи вбачається, що податковим повідомленням-рішенням № від 15.07.2019, позивача зобов"язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 24742,06 грн. за затримку на 47,38,36 календарних днів сплати грошового зобов"язання з єдиного податку.

Обґрунтовуючи правомірність такого рішення, представник відповідача посилається на те, що за податковою декларацією зі сплати єдиного податку за 2018 рік, визначено грошове зобов"язання в сумі 153498,52 грн. з граничним строком сплати - до 21.02.2019. Погашення грошового зобов"язання відбулося із затримкою 27.02.2019 та 29.03.2019, 09.04.2019 шляхом подання уточнюючих декларацій.

Податковим повідомленням-рішенням № від 15.07.2019 позивача зобов"язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 24742,06 грн. за затримку на 47,38,36 календарних днів сплати грошового зобов"язання з єдиного податку.

Обґрунтовуючи правомірність такого рішення, представник відповідача зазначає, що на підставі поданої уточнюючої декларації від 14.11.2018 позивачем визначено податкове зобов"язання по єдиному податку в сумі 100082,07 грн., граничним строком сплати до 19.11.2018. Сплаті підлягало узгоджене грошове зобов"язання в сум 29761,57 грн. погашення якого відбулося частинами 23.11.2018 та 27.12.2018.

Отже, підставою для винесення спірних рішень стало встановлене перевіркою порушення п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України, що полягає у несвоєчасній сплаті узгодженого грошового зобов"язання за поданими податковими деклараціями з єдиного податку.

Суд вважає помилковими такі висновку контролюючого органу, з огляду на наступне.

24.10.2018 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано звітну податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року, реєстраційний номер документу . (а.с.14-15)

В рядку 14 (сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду), позивачем було зазначено суму податкового зобов`язання "-47 765,62".

Виявивши помилку, позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року від 14.11.2018, р.н., якою визначено податкове зобов`язання у розмірі 52 316,45 грн (рядки 14 та 16). (а.с.17)

Проте у графі 17 (збільшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету) уточнюючої декларації за 3 кв. від 14.11.2018 № ), позивачем було зазначено суму 100 082,07 грн., яку було отримано шляхом віднімання від значення рядка 16 від`ємного значення рядка 15: ( 52 316,45 грн. - (-47 765,62 грн.) = 100 082,07 грн.).

Позиція податкового органу, що саме сума 100 082,07 грн. визначена платником податків у якості податкового зобов`язання по єдиному податку згідно уточнюючої декларації за 3 кв. від 14.11.2018 №.

21.01.2019 ФОП ОСОБА_1 було подано звітну податкову декларацію платника єдиного податку за 2018 рік № . (а.с.20)

У звітній декларації за 2018 рік від 21.01.2019, № ФОП ОСОБА_1 було допущено помилку при заповненні рядків 13, 14. Рядок 13 мав бути перенесений з 12 рядка уточнюючої декларації за 3 кв. від 14.11.2018 № - 152 398,52 грн., проте він був перенесений зі звітної декларації за три квартали 2018 року, № - 52 316,45 грн.

Внаслідок недоліків при заповненні рядка 13, було відповідно помилково заповнено рядок 14 та замість 53 416,45 грн, позивачем було зазначено 153 498,52 грн.

Таким чином, внаслідок допущення методологічної помилки, відбулось завищення суми єдиного податку, яка підлягала нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду за звітною декларацією за 2018 рік від 21.01.2019, №.

При цьому, податковий орган не заперечує, що станом на 19.11.2018 по інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 рахувалась переплата за платежем єдиний податок у розмірі 70 320,50 грн. та станом на 21.02.2019 переплата в сумі 22665,78 грн.

Отже, після самостійного виявлення помилок під час подання декларацій, позивачем їх виправлено шляхом подання двох уточнюючих декларацій:

-уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року від 09.04.2019 № ;

-уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за 2018 рік від 09.04.2019 №.

При поданні уточнюючої декларації за 3 кв. від 09.04.2019 № позивачем було скореговано помилку і визначено узгоджену суму грошового зобов`язання у розмірі 52 316,45 грн.

При поданні уточнюючої декларації за 2018 рік від 09.04.2019 №, позивачем було виправлено помилку і визначено узгоджену суму грошового зобов`язання у розмірі 53 416,45 грн.

Згідно п.295.3 ст.295 ПКУ платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється статтею 50 ПК України.

Так, пунктом 50.1 статті 50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. (п.54.1 ст.54)

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Отже законодавством передбачена можливість виправити помилки у вже поданій декларації платником податку.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку до податкової декларації не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, а тому у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, розмір яких залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки його сплати.

Як встановлено судом, позивачем на виконання вимог статті 50 Податкового кодексу України подано уточнюючі декларації, якими виключено помилково відображені показники, які за позицією податкового органу несвоєчасно сплачені позивачем до бюджету.

Отже, податковим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов`язання на суму, яка зменшена позивачем шляхом подання уточнюючих декларацій, відтак, об`єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

При цьому, грошові зобов"язання за ІІІ квартал 2018 у сумі 52316,45 грн. терміном сплати - до 09.11.2018 та за IV квартал 2018 , терміном сплати - до 09.02.2019 у сумі 53416,45 грн. позивачем сплачено, що підтверджується даними бухгалтерського обліку, та платіжними дорученнями.

Враховуючи, що позивачем в уточнюючих розрахунках до податкових декларацій з єдиного податку, скориговано (зменшено) суму податкового зобов`язання, суд дійшов висновку що у контролюючого органу не було підстав для застосування до ФОП ОСОБА_1 санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, оскільки об`єкти їх застосування (нарахування) відсутні, з огляду на що спірні рішення є протиправними.

За положеннями ст. 109 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підсумовуючи викладене, судом не встановлено порушення позивачем узгодженого податкового зобов`язання з єдиного податку, а відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність спірних рішень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати підлягають стягенню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир,10003, ) від 15.07.2019 № та від 15.07.2019 № .

Відшкодувати Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника,7, м. Житомир,10003, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 20 листопада 2019 року