Справа № 369/7999/19
Суддя: Медведський М. Д.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/7999/19
Провадження № 2-а/369/298/19
РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Медведського М.Д.

при секретарі Головатюк В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора батальйону Патрульної поліції в с. Чайки УПП Київської області Вікарчука Володимира Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора батальйону Патрульної поліції в с. Чайки УПП Київської області Вікарчука Володимира Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 червня 2019 року поліцейським Батальйон патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області інспектором Вікарчуком Володимиром Олександровичем відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії НК №364018.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП України. Як зазначено в постанові, він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла, чим порушив п. 19.1 ПДР. Йому поставлено в обов`язок сплатити грошовий штраф у розмірі 425 грн.

Доказом, що підтверджує дані обставини, є постанова по справі про адміністративне правопорушення, яка додається.

Постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного:

17 червня 2019 року о 21.30 год. він прямував по трасі Е40 на автомобілі Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 . На колишньому контрольному пункті біля розвороту до села Білогородка був зупинений патрульним поліцейським. Не представившись, він повідомив, що в нього вимкнене ближнє світло фар, апрацювали лише габарити та попросив надати йому посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та страховку, що ним надано. Він вибачився, адже рахує правильним ввічливе спілкування з представником поліції, та попросив з`ясувати обставини вимкнених фар, так як індикація панелі приборів автомобіля вказувала на наявність включеного ближнього світла. Замість цього отримав відповідь, що він все бачив і немає про що говорити.

О 22.05 інспектор підійшов з постановою. На його вимогу взяти письмові пояснення, почув в свою сторону цілий ряд спростувань; чому йому цього робити не потрібно, що це не передбачено і тому подібних аргументів зневаги до нього, прямо мені кажучи «що ви не знаєте законодавства». Взагалі понад як півгодинна бездіяльність представника по з`ясуванню своїх власних тверджень «чи увімкнені фари» та манера спілкування є прямим приниженням його гідності, права якої передбачено Конституцією України, та штучне створення обставин для надання неправомірної вигоди.

Тому на підставі вищевказаного просив суд визнати дії Відповідача протиправними та скасувати постанову Серія НК №364018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, відповідно до якого останній вказує, що інспектор поліції діяв в межах норм чинного законодавства України. Твердження позивача викладені в позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи,повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши відзив на адміністративний позов, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2019 року поліцейським Батальйон патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області інспектором Вікарчуком Володимиром Олександровичем відносно позивача ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія НК №364018.

Відповідно до винесеної постанови позивач ОСОБА_1 визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП України. Як зазначено в постанові, він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла, чим порушив п. 19.1 ПДР.

Статтею 55Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1статті 2 КАСУ країни, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено положеннями статті 14 Закону України "Про дорожній рух",учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР,особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283КУпАП, зокрема, містити дату розгляду справи, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а також прийняте у справі рішення.

Так, частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, відтак, є бланкетною, тобто такою, що посилається на певні норми права, які безпосередньо встановлюють такі вимоги.

Згідно з вимогами п. 19.1 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла;

б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі;

в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Як встановлено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів.

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2КАС України у справах щодо оскарження рішень,дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті(вчинені)вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1ст. 78 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач в позовній заяві, факт вимкнених фар заперечував, оскільки індикація на панелі приборів автомобіля вказувала на наявність включеного ближнього світла.

Враховуючи вказане, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій вст.62Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

При цьому,вимогами ч.3ст.286КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень,дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін,а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу(посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог та суть спору, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача факту невиконання вимог п. 19.1 ПДР, а відтак і події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому спірна постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 222, 245 КУпАП,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора батальйону Патрульної поліції в с. Чайки УПП Київської області Вікарчука Володимира Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити.

Скасувати постанову Інспектора батальйону Патрульної поліції в с. Чайки УПП Київської області Вікарчука Володимира Олександровича серії НК № 364018 від 17.06.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Д. Медведський