Справа № 240/1686/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/1686/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

12 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника позивача: Сохацького А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень № ЖТ0381/94/АВ/П від 08.02.2019,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЖТ0381/94/АВ/П від 08.02.2019, що виданий Управлінням Держпраці у Житомирській області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що суд при його винесенні порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому просить суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року про визнання неправомірними дій та скасування постанови про накладення штрафу і ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що постанова про накладення штрафу уповноваженими особами відповідача від 01.03.2019 року №ЖИ53/ЖТ0381/94АВ/П/ВЗ-ФС винесена без дотримання частини 2 ст. 19 Конституції України та не відповідає вимогам частини 2 КАС України, а отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню повністю.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 07.02.2019 по 08.02.2019 року посадовими особами Управління Держпраці у Житомирській області, на підставі наказу від 04.02.2019 №252 та направлення на проведення заходу державного контролю від 04.02.2019 №220/04, проведено позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" з питань додержання законодавства про працю в частині гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи №ЖТ0381/94/АВ від 08.02.2019, яким зафіксовано порушення ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» вимог ч.3 ст.119 КЗпП України в частині не збереження місця роботи, посади та середнього заробітку на підприємстві за працівниками призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення. Правопорушення встановлено відносно працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

08.02.2019 року Управлінням Держпраці у Житомирській області винесено припис про усунення виявлених порушень № ЖТ0381/94/АВ/П, яким зобов`язано ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» усунути виявлені порушення ч. 3 ст. 119 КЗпП України до 28.02.2019.

19.02.2019 товариством з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" до Управління Держпраці у Житомирській області надано пояснення (зауваження) до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 08.02.2019 року №ЖТ0381/94/АВ, в якому товариство зазначило, що заперечує щодо наявності факту виявленого порушення.

Вважаючи припис Управління Держпраці у Житомирській області про усунення виявлених порушень № ЖТ0381/94/АВ/П від 08.02.2019 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Управлінням Держпраці у Житомирській області припис № ЖТ0381/94/АВ/П від 08.02.2019 про усунення виявлених порушень відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому оскаржуваний припис є таким, що відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, враховує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч.3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543- XII від 21.10.1993 року особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між Міністерством оборони України в особі Командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України та громадянином України ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу на 5 років. Наказом Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.12.2017 № 105 молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_2 , який прибув з Житомирського ОМВК Житомирської області, призначеного наказом Командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 серпня 2017 року № 47 на посаду начальника зв`язку командира взводу управління командира дивізіону зенітного ракетно артилерійського дивізіону, з 10 жовтня 2017 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України та громадянином України ОСОБА_3 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу на 5 років. Наказом Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.12.2017 № 272 капітана запасу ОСОБА_3 , призначеного наказом Міністра оборони України від 30.11.2017 № 868 старшим помічником начальника організаційно планового відділу, ВОС-5213003, який прибув із Житомирського ОМВК м. Житомира, для подальшого проходження військової служби за контрактом, з 15 грудня 2017 року зараховано до списків особового складу частини.

Із витягу із наказу командира повітряного командування «Центр» - заступника командувача повітряних сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.10.2018 № 121 вбачається, що з лейтенантом ОСОБА_1 , начальником відділення адміністрування центру автоматизованих систем управління інформаційно телекомунікаційного вузла батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, який проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 1 рік та прийнято на військову службу за контрактом.

Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу укладений між Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_3 та громадянином України ОСОБА_1 набрав чинності з 16.10.2018.

Водночас, судом встановлено, що зв`язку із укладенням контрактів про проходження військової служби вищевказаних осіб, Наказами ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ» про припинення трудових договорів (контрактів) № 2001-к/тр від 22.11.2017, № 2115-к/тр від 19.12.2017, № 3534-к/тр від 18.12.2018, останніх звільнено згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України (вступ працівника на військову службу).

Згідно п.3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Зазначеною нормою закону було передбачено два альтернативні шляхи взаємовідносин з особою, яка призвана на військову службу.

1) коли за працівником зберігаються місце роботи, посада, то трудові відносини з ним не припиняються;

2) коли за працівником не зберігається місце роботи, посада, то він підлягає звільненню.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 р. №1275-VII були внесені зміни до таких законодавчих актів: 5) у статті 119: частину другу після слів "Про альтернативну (невійськову) службу" доповнити словами "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; частину третю викласти в такій редакції: "За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Прикінцевими положеннями вказаного закону передбачено:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзацу третього підпункту 8 пункту 8 розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2015 року.

2. Поширити дію частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином, за працівниками, призваними на строкову військову службу на особливий період під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною 8 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Указом Президента від 14 січня 2015 року оголошено провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Одночасно оголошено про проведення у період із 18 березня до 01 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію».

Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" в України настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 15.01.2015 № 113 - VIII переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 2 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України, та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до примітки до статті 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.

Наявність кризової ситуації також констатована Законом України від 18.01.2018 № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», який набрав чинності 24 лютого 2018 року, що, як визначив законодавець, виражається у вчинені злочину агресії проти України та здійсненні тимчасової окупації частини її території.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», оголошено часткову мобілізацію, військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту переведено на організацію та штати воєнного часу, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Тобто, особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, відповідне рішення уповноважена особа держави про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, як комплекс заходів визначених законодавством, та переведення на організацію та штати мирного часу військових формувань України, не приймала.

Таким чином, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, яка включає не лише процес призову громадян на військову службу з метою виконання ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а й передбачає здійснення комплексу відповідних заходів, спрямованих на забезпечення функціонування країни у особливий період.

А тому, помилковими доводи позивача, що із закінченням мобілізації закінчився особливий період, і функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань відбувається в умовах мирного часу, а також відпала потреба у виконані громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Враховуючи викладене, з вищевказаними працівниками позивача контракти про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу були укладені під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, а тому на позивача поширюються гарантії щодо збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, встановлені статтею 119 КЗпП України, частиною другою статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №818/437/17.

Таким чином, колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи приходить до висновку, що позивач у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, діяв без урахуванням усіх обставин справи. У позивача в силу вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України були відсутні підстави для видання наказів про звільнення громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Управлінням Держпраці у Житомирській області припис № ЖТ0381/94/АВ/П від 08.02.2019 про усунення виявлених порушень відносно товариства з обмеженою відповідальністю Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому оскаржуваний припис є таким, що відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, доведено правомірність оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним критеріям рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року відповідає.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кромберг Енд Шуберт Україна ЖУ" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 19 листопада 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.