Справа № 460/431/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9184/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М. ,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46») до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року (суддя першої інстанції Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 14 червня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

Державна установа «Катеринівська виправна колонія (№46)» звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Рівненській області про визнання неправомірними і скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 16.01.2019.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 4 червня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення за №, №, № від 16.01.2019. Стягнуто на користь Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення та постановити нову постанову про відмову в позові. Аргументуючи незгоду, зазначив, що перевіркою повноти сплати та дотримання встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлена несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом - позивачем сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку. Відповідач вважає, що до даних правовідносин застосуванню підлягають положення статті 127 Податкового кодексу України. Дана норма встановлює відповідальність саме за порушення строків сплати податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб з працівників позивача, тобто є спеціальною нормою стосовно загальної норми статті 126 Податкового кодекс України. Склад порушення пов`язується з фактом виплати доходу без сплати податку. Штрафні санкції за статтею 126 Податкового кодексу України до правовідносин у сфері своєчасності, повноти нарахування та сплати ПДФО, застосовуються у разі якщо виплата доходу, а відповідно, і перерахування податку здійснені з порушенням строку, визначеного підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Кодексу. Однак таких фактів перевіркою не виявлено, відтак і штрафні санкції за цією статтею не застосовувалися. Також перевіркою встановлено подання позивачем податкових розрахунків за формою 1ДФ у 2015-2018 роках з недостовірними відомостями та з помилками, а саме без відображення нарахованих та виплачених доходів від працевлаштування засуджених, а також нарахованого та перерахованого податку на доходів фізичних осіб, військового збору.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового слухання, що підтверджено письмовими доказами про отримання судових повісток. Про причини неявки суду повідомлено не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про часткове її задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» з питання дотримання законодавства щодо правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 01.10.2015 по 30.09.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018.

За результатами перевірки складено акт №2800/17-00-13-05/08564363 від 27.12.2018 (а.с. 10-39), відповідно до висновків якого встановлено, зокрема, такі порушення:

- п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме подання податкових розрахунків 1 ДФ не в повному обсязі з недостовірними відомостями та помилками;

- пп. 14.180, пп. 14.1.156, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 31.1 ст. 31, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме несплата (неперахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників передувала сплаті податку (реєстр №1); неподання платіжних доручень на сплату податку на доходи фізичних осіб податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, а саме за серпень 2016 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року;

- пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати військового збору із засуджених до або під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку (реєстр №4); неподання платіжних доручень на сплату військового збору податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, а саме за липень 2017 року, серпень 2017 року, травень 2018 року, червень 2018 року.

16.01.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області на підставі вказаних висновків прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 58344,51 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 56975,30 грн та суму пені відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України в розмірі 1369,21 грн (а.с. 40-41);

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн за платежем «податок на доходи фізичних осіб» (а.с. 42-43);

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з військового збору, пені в розмірі 2383,22 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2340,01 грн та суму пені відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України в розмірі 43,21 грн (а.с. 44-45).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № та № з таких підстав.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно пп. 168.1.1 та пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

А відповідно до пп. 168.1.3 цього ж пункту, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

В силу вимог пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

За правилами ж пп. 168.1.6 - для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Підпунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пп. «а» п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Крім цього, з 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Таким чином, положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому, відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Таким чином, якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч і з порушенням передбаченого статтею 168 Податкового кодексу України строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає стаття 126 Податкового кодексу України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати.

Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 Податкового кодексу України. При цьому, розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, (ненарахування, неутримання та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Це в повній мірі стосується як ПДФО так і військового збору.

Таке розмежування відповідальності за статтями 126 та 127 Податкового кодексу України наведено у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №П/811/618/17 та у постановах Верховного Суду України від 10.11.2015 у справі № 21-2919а15 та від 22.03.2016 у справі № 21-3694а15.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом і у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 806/1537/16.

За правилами пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, нарахування пені при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - розпочинається після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

А відповідно до п.129.3 цієї статті, нарахування пені закінчується:

- у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

- у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

- у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

- при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

За правилами п. 129.4 цієї статті, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

За даними обліку відповідачем було встановлено, що позивачем не було перераховано до бюджету ПДФО за серпень 2016 року в повному обсязі, а саме недоїмка по терміну сплати до 30.09.2016 становить 4761,20 грн; за червень 2017 року - недоїмка по терміну сплати до 30.07.2017 становить 3563,94 грн; за липень 2017 року - недоїмка по терміну сплати до 30.08.2017 становить 11840,27 грн; за серпень 2017 року - недоїмка по терміну сплати до 30.09.2017 становить 10924,74 грн; за вересень 2017 року - недоїмка по терміну сплати до 30.10.2017 становить 10240,10 грн; за жовтень 2017 року - недоїмка по терміну сплати до 30.11.2017 становить 9964,66 грн; за червень 2018 року - недоїмка по терміну сплати до 30.07.2018 становить 8540,15 грн; за липень 2018 року - недоїмка по терміну сплати до 30.08.2018 становить 8726,44 грн; за серпень 2018 року - недоїмка по терміну сплати до 30.09.2018 становить 11767,68 грн.

Аналогічним чином було констатовано і порушення в частині перерахування військового збору.

При цьому, зазначені порушення констатовані лише щодо утримання податків і зборів із доходів, виплачених на користь засуджених.

Порушень щодо утримання податків і зборів по найманим працівникам не встановлено, як і не встановлено порушень у своєчасності виплати таким найманим працівникам заробітної плати.

Разом з тим, судом встановлено, що під час податкової перевірки, результати якої оскаржуються, ревізором взагалі не перевірявся факт своєчасності виплати доходів на користь засуджених, як і дата повного і фактичного розрахунку позивачем з такими особами не встановлювалась взагалі.

Слід зазначити, що висновки про порушення позивачем термінів утримання ПДФО і військового збору з доходів засуджених осіб базуються виключно на довідці Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» про нарахування і відрахування із заробітної плати засуджених (а.с. 71), дані якої перенесені в реєстри №1-№5 акту податкової перевірки (а.с. 15-24).

Однак, згідно з долученими до матеріалів справи довідками Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» про належні до виплати кошти із заробітної плати засуджених та перерахування коштів на депозитний рахунок, дані яких підтверджені відповідними платіжними дорученнями (а.с. 72-130), заробітна плата засудженим нараховувалась, але несвоєчасно перераховувалась на депозитний рахунок у казначействі, де тимчасово зберігаються кошти засуджених до звільнення, через скрутне фінансове становище.

Так, станом на 01.10.2015 недоїмка на депозитному рахунку по заробітній платі засуджених складала 79219,32 грн, а на 01.08.2016 - 34901,61 грн.

Що стосується спірних періодів, то у серпні 2016 року належало до виплати засудженим 17452,31 грн, а перераховано 09.07.2016 платіжним дорученням №326 лише 1740,09 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 15712,22 грн. У червні 2017 року належало до виплати засудженим 36413,42 грн, а перераховано 14.06.2017 платіжним дорученням №219 лише 5400 грн та 27.06.2017 платіжним дорученням №250 - 2488 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 28525,42 грн. У липні 2017 року належало до виплати засудженим 41284,31 грн, а перераховано 07.07.2017 платіжним дорученням №259 лише 1800 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 39484,31 грн. У серпні 2017 року належало до виплати засудженим 40260,54 грн, а перераховано 11.08.2017 платіжним дорученням №304 лише 3952,36 грн і 30.08.2017 платіжним дорученням №339 - 10000 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 26308,18 грн. У вересні 2017 року належало до виплати засудженим 36018,05 грн, а перераховано 22.09.2017 платіжним дорученням №379 лише 1641,16 грн і 28.09.2017 платіжним дорученням №389 ще 3000 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 31376,89 грн. У жовтні 2017 року належало до виплати засудженим 33374,85 грн, а перераховано 09.10.2017 платіжним дорученням №397 - 12000,00 грн і 11.10.2017 платіжним дорученням №398 ще 30000 грн, тобто заборгованості немає, однак лише в розрізі окремо взятого періоду. У червні 2018 року належало до виплати засудженим 46445,59 грн, а перераховано 23.06.2018 платіжним дорученням №275 лише 3668,14 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 42777,45 грн. У липні 2018 року належало до виплати засудженим 50709,88 грн, а перераховано 30.07.2018 платіжним дорученням №343 лише 3891,72 грн, тобто заборгованість по даному звітному періоду склала 46818,16 грн. У серпні 2018 року належало до виплати засудженим 43674,38 грн, і не перераховано коштів взагалі, а тому заборгованість по даному звітному періоду склала 43674,38 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач не виплачував доходи без попереднього утримання з нього ПДФО і військового збору, натомість у позивача існувала заборгованості з виплати доходів, тобто заробітна плата засудженим нараховувалась, але виплачувалась невчасно.

Отже, висновок про безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій за несплату (неперерахування) податків, зборів, до або під час виплати доходу громадянам, тобто санкцій передбачених статтею 127 Податкового кодексу України (а саме від 25% до 75% суми податку, що підлягав нарахуванню та/або сплаті до бюджету), є правильним, оскільки в даному випадку позивача слід було притягнути до відповідальності за ст. 126 Податкового кодексу України, тобто зкастосувати фінансові санкції у розмірі від 10% до 20% погашеної суми податкового боргу в залежності від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов`язання.

Це стосується, як штрафних санкцій з ПДФО, так і штрафних санкцій з військового збору.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, а тим більше самостійно здійснювати нарахування штрафної санкції платнику податків, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення № та № від 16.01.2019 в частині нарахування Державній установі «Катеринівська виправна колонія (№46)» штрафних (фінансових) санкцій за п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України підлягають скасуванню.

Що стосується пені, то судом також встановлено, що розмір її нарахування в обох випадках є хибним, позаяк відповідачем невірно визначена дата початку нарахування пені.

Так, за правилами пп. 129.1.3. п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається після спливу 90 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

В свою чергу, граничний строк сплати в даному випадку мав визначатися з урахуванням норми пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України тобто у строки, встановлені для місячного податкового періоду.

Натомість, відповідач граничний строк визначив за правилами пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, при цьому, ототожнивши поняття «виплата оподатковуваного доходу» з поняттям «нарахування оподатковуваного доходу».

Отже, податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню і в частині нарахування Державній установі «Катеринівська виправна колонія (№46)» пені.

Щодо податкового повідомлення-рішення № апеляційний суд зазначає наступне.

Актом перевірки від 27.12.2018 №2800/17-00-13-05/08564363 встановлено, що позивач у період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року всупереч п. 51.1 ст. 51 глави 2 пп «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого в редакції Наказом Міністерства фінансів України №4 від від 13 січня 2015 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556, а саме подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 4 квартал 2015 року, 2016-2017 роки, 1-3 квартал 2018 року не в повному обсязі з недостовірними відомостями та помилками, а саме не було відображено нараховані та виплачені доходи від працевлаштування засуджених, відомості про нарахований та перерахований податок з доходів фізичних осіб і та військовий збір.

Факт невідображення вказаних відомостей позивач не заперечує і у позовній заяві не спростовує встановлених обставин.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно підпункту пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) платники податку зобов`язані: а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні» трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Згідно з частиною першою статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Відповідно до статті 119 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що умови праці засуджених до позбавлення волі, зокрема, норми тривалості робочого часу, правила охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії встановлюються законодавством про працю.

Відповідно до частини першої статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Відповідно до підпунктів 6.1, 6.2, 6.3 пункту 6 Інструкції засуджені до позбавлення волі із нарахованого їм заробітку відшкодовують вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг, крім вартості спецодягу і спецхарчування.

Відшкодування засудженими витрат на їхнє утримання проводиться після відрахування прибуткового податку і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами проводяться у порядку, встановленому законодавством.

Відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюються відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковими агентами нерозривно пов`язаний із фактом нарахування та виплати доходу, зокрема, у вигляді заробітної плати відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору. Жодних особливостей щодо порядку оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці чинними Податковим кодексом України, Кримінально-виконавчим кодексом України чи будь - яким іншим нормативно - правовим актом не передбачено.

Відтак, враховуючи наявність трудових відносин між особами, засудженими до позбавлення волі та позивачем, здійснення оплати праці та обов`язкових відрахувань з доходів засуджених, відповідач мав обов`язок відображати ці дані у податковій звітності.

Отже, апеляційний суд дійшов виснову про правомірність притягнення позивача до відповаідальності у вигляді застосування фінансових санкцій в сумі 510 гривень.

Доводи суду першої інстанції про недоведення відповідачем правомірності винесення податкового повідомлення-рішення, суд відхиляє, адже був порушений принцип офіційності з`ясування обставині суд першої інстанції повинен був встановити суть порушення і підстави для застосування санкцій.

Враховуючи викладене, підстав для визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення рішення немає.

За наведених обставин, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в частині про скасування податкового повідомлення-рішення №№ від 16 січня 2019 року.

В іншій частині судове рішення є обгрунтованим і законним, а доводи апелянта не спростовують висновків суду, а тому його необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог Державної установи «Катеринівська виправна колонія № 46» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 січня 2019 року. У цій частині прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.