Справа № 747/621/19
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 747/621/19
Провадження № 2-а/747/44/19
РІШЕННЯ

іменем України

20.11.2019 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді - Тіщенко Л.В.

секретаря - Зірки В.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача Литвиненко Д.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Борзнянського ВП ГУНП України в Чернігівській області Макієнка Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2019 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП до штрафу у розмірі 425 грн. В обґрунтування позову зазначає, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП № 399308 він, рухаючись 22.10.2019 року в 08 год 45 хв по автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ на автомобілі ВАЗ 212140, д.н.з. НОМЕР_1 , завчасно не ввімкнув показник світловий повороту та здійснив поворот, чим порушив п. 9.1 «а» ПДР України. Позивач ОСОБА_1 вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною з наступних підстав. У вказаний відповідачем час позивач взагалі не був на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ, зранку в цей день він перебував у іншому місці. 22 жовтня 2019 року близько 20-ї год. він дійсно прямував по автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ на автомобілі ВАЗ 212140, д.н.з. НОМЕР_1 . Біля повороту на с. Комарівка Борзнянського району позивач здійснюючи поворот ліворуч завчасно, як це передбачено ПДР України, ввімкнув лівий показник повороту і почав повертати ліворуч. Зазначене могла підтвердити пасажир ОСОБА_2 , яка знаходились в цей час в автомобілі. Але відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не опитав свідка події, не надав позивачу можливості надати будь-які пояснення, не дав змоги надати клопотання у справі, не дослідив докази, що б могли вплинути на розгляд справи, не ознайомив позивача з матеріалами справи, позбавив права скористатись правовою допомогою. Таким чином, відповідачем не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, було складено незаконну постанову, факти, викладені в ній, лише на підставі суб`єктивних висновків самого відповідача та не відповідають дійсності. Жодних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не досліджено та не надано. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 399308 від 22 жовтня 2019 року, винесену відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнав, надав до суду рапорт про розгляд справи без його участі, пояснення щодо позову та копії пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на підставі яких ним було винесено постанову.

Ухвалою від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 08 листопада 2019 року. Протокольною ухвалою від 08 листопада 2019 року судове засідання відкладено на 12.00 год. 20 листопада 2019 року, поскільки не було відомостей про вручення відповідачу судового виклику, про що учасники справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні по справі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позов підтримали і просили задовольнити, поскільки постанова винесена відповідачем з порушенням матеріального та процесуального права, будь яких належних та допустимих доказів щодо правомірності винесеної ним постанови відповідачем не надано, постанови винесена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП і ґрунтується на припущеннях відповідача, доказів на підтвердження події адміністративного правопорушення, зокрема, відеофіксації правопорушення, відповідачем не надано.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, надав до суду рапорт про розгляд справи без його участі, тому у відповідності до ст. 268 КАС України розгляд справи було проведено без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 22 жовтня 2019 року в 08 год. 45 хв. на автошляху Кіпті-Глухів-Бачівськ інспектор сектору реагування патрульної поліції Борзнянського ВП Макієнко О.С. виніс постанову серії ДП 18 № 399308 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що водій ОСОБА_1 22.10.2019 року о 08 год. 45 хв. по автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ на автомобілі ВАЗ 212140 д.н.з. НОМЕР_1 , завчасно не ввімкнув показник світловий повороту та здійснив поворот, чим порушив п. 9.1. «а» ПДР України (а.с.6). Свідок ОСОБА_2 , яка була пасажиром в автомобілі 22 жовтня 2019 року, суду показала, що перед здійсненням маневру повороту ліворуч з траси ОСОБА_1 включив світловий показник повороту, так як вона сиділа на передньому сидінні і чула звуковий сигнал повороту.

Оцінюючи надані відповідачем копії документів на підтвердження правомірності винесеної ним постанови, що надійшли до суду засобами електронного зв`язку 19.11.2019 року, а саме рапорт від 18.11.2019 року (а.с.20), суд приходить до наступного висновку.

В ухвалі про відкриття провадження від 30.10.2019 року відповідачу було запропоновано до початку судового розгляду подати відзив на позов. Стаття 162 КАС України встановлює вимоги до відзиву на позов. Рапорт, поданий відповідачем, не відповідає жодним чином вимогам, які встановлюються КАС України до відзиву. Крім того, відповідачем не надано підтвердження направлення копій відзиву та документів, доданих до нього, позивачу. Крім того, КАС України не містить такого терміну, як «рапорт». Згідно ст. 159 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають письмово свої вимоги заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета позову в заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, тощо. Тобто рапорт відповідача ОСОБА_3 від 18.11.2019 року не є процесуальним документом, який відповідає вимогам КАС України і тому не може бути взятий судом до уваги при винесені рішення, як допустимий доказ на підтвердження заперечень відповідача проти позову, так як він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Оцінюючи надані відповідачем копії пояснень, що долучені ним до рапорту від 18.11.2019 року (а.с. 21-23), суд приходить до наступного висновку. Якщо враховувати ту обставину, що зазначені копії документів надані відповідачем на підтвердження правомірності винесеної ним постанови і заперечують позов, то вони повинні відповідати вимогам, встановленим ст.162 КАС України щодо направлення доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, то вони повинні бути надіслані (надані) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Як встановлено в судовому засіданні ні позивач ні його представник не отримували копій зазначених документів, відповідачем не надано підтвердження надіслання іншим учасникам справи документів, що надіслані ним до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_3 порушено встановлений порядок надання доказів, тому дані докази є такі, шо одержані з порушенням порядку, встановленого законом, і у відповідності до ст. 74 КАС України суд не бере їх до уваги при винесені рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 4 КАС України спір може бути переданий на вирішення адміністративного суду, якщо хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Частиною 1 ст. 19 КАС України визначено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Виходячи із змісту вищезазначених норм, відносини, що склалися між сторонами, є публічно-правовими.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулюються Законом України «Про дорожній рух», яким визначено права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог вказаного Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пункт 9.1. «а» ПДР України, на який посилається відповідач в оскаржуваній постанові встановлює, що попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту. Тобто, зазначений пункт не встановлює жодного обов`язку для учасника руху, порушення якого може потягти за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами. Водночас, відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У ч. 1 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту правових норм ст. 251 КУпАП і ст. 72 КАС України доказами в зазначеній справі є будь-які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення та судом при розгляді справи щодо оскарження даної постанови в порядку адміністративного судочинства, встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Таким чином, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача ОСОБА_1 підтверджує правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених в постанові від 31 липня 2018 року у справі № 712/5675/17. У матеріалах справи така фіксація відсутня. Крім того, при винесенні рішення суд прийшов до висновку про визнання доказів, поданих відповідачем на підтвердження правомірності винесеної ним постанови, недопустимими. За таких обставин суд приходить до висновку про непідтвердженість факту порушення позивачем Правил дорожнього руху з огляду на відсутність належних та допустимих доказів цього та, крім того, на відсутність показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Таким чином, суд вважає, що відповідачем, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції), а саме порядку надання доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Разом з тим, в постанові зазначені невірні обставини, а саме час вчинення правопорушення, тобто оскаржувана постанова винесена не тільки з порушенням процесуальних норм, а також із недотриманням матеріальних норм.

Згідно зі ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При вирішенні даного спору, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто, у разі наявності заперечень щодо адміністративного позову, суб`єкт владних повноважень повинен, шляхом надання належних та допустимих доказів, довести правомірність своїх дій чи рішень. Відповідачем ОСОБА_3 суду не надано належних і допустимих доказів правомірності винесеної ним 22 жовтня 2019 року постанови.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, висновки, яких суд дійшов за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, постанову серії ДП18 № 399308 від 22 жовтня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відповідачем за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 необхідно скасувати, як незаконну, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити.

Керуючись ст. 73-77, 194, 229, 241-246, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Борзнянського ВП ГУНП України в Чернігівській області Макієнка Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 № 399308 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 22 жовтня 2019 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Борзнянського ВП ГУНП України в Чернігівській області Макієнком Олександром ОСОБА_6 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, і провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Л.В.Тіщенко