Справа № 160/8552/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Справа № 160/8552/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
04.09.2019 року представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати в загальний трудовий стаж для обчислення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , трудовий стаж зазначений в трудовій книжці колгоспника №855 від 20.06.1978 року та архівних довідках №188-Б від 05.04 2019 року, №199-Б від 05.04.2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 з урахуванням трудового стажу зазначеного в трудовій книжці колгоспника №855 від 20.06.1978 року та архівних довідках №188-Б від 05.04 2019 року, №199-Б від 05.04.2019 року з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з 17.04.2019р.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.05.2019 року вона звернулась до Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії. 21.08.2019 року вона отримала рішення про відмову в призначені пенсії №104/03-10/19 від 04.06.2019 року через відсутність загального стажу роботи - 26 років. Як зазначено в рішенні, за документами поданими для призначення пенсії загальний стаж зараховано по 08.07.2011 року та складає 8 років 9 місяців 24 дні. До загального стажу не враховано стаж згідно трудової книжки колгоспника №855 від 20.06.1978 року, оскільки має місце виправлення, та не відповідає основним положенням порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспника №310 від 21.04.1975 та архівних довідок №188-Б, 199-Б за період роботи в колгоспі «Зоря комунізму» з періоду 01.01.1977 року по 31.12.1983 року та 01.01.1985 року по 31.12.1994 року так як, прізвище ім`я та по батькові не відповідають паспортним даним, також зазначено, якщо у разі незгоди, рішення може бути оскаржено в органах вищого рівня або в судовому порядку. Із вказаним рішення позивач не погоджується та вважає його протиправним, оскільки її право на пенсійне забезпечення не повинно ставитись в залежність від повноти ведення первинної документації посадовими особами працедавця. З урахуванням викладеного, просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 23.10.2019 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
15.10.2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась 22.05.2019 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунок щодо призначення пенсії за віком. Рішенням від 04.06.2019 року № 104/03-10/19 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком, через відсутність загального стай роботи - 26 років. За документами, наданими ОСОБА_1 для призначення пенсії, загальний стаж зараховано по 08.07.2011 року та складає 08 років 09 місяців 24 дні. До загального стажу позивача не зараховано стаж згідно записів трудової книжки колгоспника від 20.06.1978 № 855, оскільки має місце виправлення, яке не відповідає основним положенням Порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспника від 21.04.1975 року № 310 . Крім того, не зараховано довідки від 05.04.2019 № 188-Б, № 199-Б за період, роботи в колгоспі "Зоря комунізму" «Зоря комунізму» з періоду 01.01.1977 року по 31.12.1983 року та 01.01.1985 року по 31.12.1994 року так як, прізвище ім`я та по батькові не відповідають паспортним даним. Відповідач вважає, що питання належності позивачу трудової книжки колгоспника та архівних довідок вирішується в окремому провадженні відповідно до ст. 315 ЦПК України. Враховуючи викладене, позовні вимоги про призначення пенсії є передчасними. Відповідач вважає, що обставини, внаслідок яких ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду не є наслідком дій з боку відповідача, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №104/03-10/19 від 04.06.2019 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю загального стажу роботи - 26 років.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що за документами поданими для призначення пенсії загальний стаж зараховано по 08.07.2011 року та складає 8 років 9 місяців 24 дні.

До загального стажу не враховано стаж згідно трудової книжки колгоспника №855 від 20.06.1978 має місце виправлення, та не відповідає основним положенням порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспника №310 від 21.04.1975 року та архівних довідок №188-Б, 199-Б за період роботи в колгоспі «Зоря комунізму» з періоду 01.01.1977 року по 31.12.1983 року та 01.01.1985 року по 31.12.1994 року так як, прізвище ім`я та по батькові не відповідають паспортним даним, а також зазначено, якщо у разі незгоди, рішення може бути оскаржено в органах вищого рівня або в судовому порядку.

Рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №104/03-10/19 від 04.06.2019 року позивач отримала 21.08.2019 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Згідно із пунктом "а" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з цим, статтею 56 вказаного Закону до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Позивачем надано протокол загальних зборів членів колгоспу № 1 від 04.02.1978 року відповідно до якого ОСОБА_3 була прийнята до членів колгоспу «Зоря Комунізму».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 03.02.1979 року позивач змінила прізвище зі « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ».

Відповідний запис було також внесено до і трудової книжки колгоспника.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника №855 від 20.06.1978 року ОСОБА_6 працювала в колгоспі «Зоря Комунізму», інших сільськогосподарських підприємствах, отримувала допомогу по безробіттю в період з 1977 року по 2011 рік.

У трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 вказані відомості про вироблені мінімуми трудової участі за рік, які відповідають встановленому мінімуму трудової участі.

Як вбачається з рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №104/03-10/19 від 04.06.2019 року підставою для не зарахування окремих періодів стажу роботи позивача до загального страхового стажу, стало те, що у трудовій книжці мають місце виправлення, та вона не відповідає основним положенням порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспника №310 від 21.04.1975 року.

При цьому, у вказаному рішенні відповідача не зазначено, які саме записи містять виправлення або неточності, в чому вони полягають, яким саме положенням порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспника №310 від 21.04.1975 року не відповідає трудова книжка колгоспника позивача. Також не конкретизовано, які періоди роботи були включені до загального страхового стажу, а які - ні, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань відмови у зарахуванні окремих періодів страхового стажу.

Судом досліджено надану копію трудової книжки колгоспника №855 від 20.06.1978 року ОСОБА_7 та не встановлено обставин, які б унеможливлювали зарахування періодів роботи, які в ній зазначені до трудового стажу позивача.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

З урахуванням наведеного, суд критично ставиться до позиції відповідача, відповідно до якої окремі виправлення можуть бути підставою для незарахування періоду роботу до загального страхового стажу, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки колгоспника позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також судом було досліджено надані копії довідок №188-Б, 199-Б за період роботи в колгоспі «Зоря комунізму» з періоду 01.01.1977 року по 31.12.1983 року та 01.01.1985 року по 31.12.1994 року та встановлено, що вони видані на ім`я ОСОБА_8 , отже твердження відповідача, що довідки не відповідають паспортним даним позивача, не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Щодо зазначення в архівній довідці №188-Б від 05.04.2019 року про відпрацьовані вихододні ОСОБА_7 в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_3 комунізму» інформації про те, що «В відомостях зазначена за 1977р. - «Станішевська Марта», 1978 р. - « ОСОБА_9 Ів.», 1979, 1980рр. - « ОСОБА_10 Ив.», 1981р. - « ОСОБА_1 », 1982,1983рр. - « ОСОБА_1 » - «Так у документах» та в архівній довідці № 199-Б від 05.04.2019 року про заробітну плату ОСОБА_1 в колгоспі «Зоря комунізму» інформації про те, що «В відомостях зазначена за 1985 р. - «Бедрій Марта», 1987,1991 р.р. - « ОСОБА_1 », 1990р. - « ОСОБА_1 .», 1992р. - « ОСОБА_11 »,« ОСОБА_1 », 1993р. - « ОСОБА_11 .». 1994р. - « ОСОБА_1 »- «Так у документах», суд вважає, що неповне зазначення по батькові або зазначення ПІБ тільки російської мовою не дають підстав вважати, що вказані довідки містять неправдиві чи недостовірні відомості або не належать позивачу.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

При цьому відповідачем не надано жодних доказів правомірності свого рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 .

Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, на теріторіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

З урахуванням наведеного, суд вважає таким, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, оскільки це є повноваженнями Пенсійного фонду України.

Проте, суд вважає за можливе, згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 22.05.2019 року з урахуванням висновків суду зазначених в цьому рішенні, визнавши при цьому дії відповідача щодо відмови в зарахуванні стажу та призначенні пенсії протиправними.

Крім того, в адміністративному позові позивачем не ставиться питання про скасування рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №104/03-10/19 від 04.06.2019 року, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, хоча воно породжує для неї певні правові наслідки у вигляді відмови в призначенні пенсії за віком, висновки цього рішення є обов`язковими для позивача.

З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав, свобод інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №104/03-10/19 від 04.06.2019 року.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1536,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.41 від 29.08.2019 року.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 768,40 грн. (50%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з врахуванням стажу за період роботи, зазначеного в трудовій книжці колгоспника №855 від 20.06.1978 року та архівних довідках №188-Б від 05.04 2019 року, №199-Б від 05.04.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до загального трудового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) трудовий стаж зазначений в трудовій книжці колгоспника № 855 від 20.06.1978 року та архівних довідках №188-Б від 05.04 2019 року, №199-Б від 05.04.2019 року.

Скасувати рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №104/03-10/19 від 04.06.2019 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком від 22.05.2019 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривні.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) О.В. Серьогіна

Рішення не набрало законної сили

станом на 22.11.2019 року

Згідно з оригіналом

Суддя О.В. Серьогіна