Справа № 160/9034/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року Справа № 160/9034/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
представник позивача ОСОБА_1.,
представника відповідача Чуб Д.Ю.,
17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 22.08.1992 по 06.04.1994 в «Семилуцькому вогнеупорному заводі»;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 22.08.1992 по 06.04.1994 включно в «Семилуцькому вогнеупорному заводі»;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 29.05.2019.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте, відповіддю від 03.06.2019 року № 129/03.22-19 головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії , оскільки загальний страховий стаж складає 23 роки 06 місяців 16 днів, в тому числі пільговий стаж по Списку № 2 складає 4 роки 08 місяців, у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць за період з 22.08.1992 по 06.04.1994 роки, що недостатньо для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, з чим позивач не погодився та звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 160/9034/19 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче провадження призначено на 12 листопада 2019 року о 10:40 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в той же день.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.
Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року від відповідача було витребувано належним чином завірену копію пенсійної справи та запропоновано у разі невизнання позову протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду надати відзив на позовну заяву.
10 жовтня 2019 р. на виконання умов ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія пенсійної справи ОСОБА_1 та відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідачем зазначено, що у трудовій книжці заявниці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено про те, що позивач працювала на посадах, передбачених списками повний робочий день. На підтвердження того, що позивач працювала на посадах , передбачених за списками повний робочий день, позивачкою були надані додаткові документи, проте, згідно наданих документів період роботи з 22.08.1992 року по 06.04.1994 не зараховано до пільгового стажу в зв`язку з відсутністю атестації робочих місць.
У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 29 травня 2019 року звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .
Листом від 03 червня 2019 року ОСОБА_1 повідомили, що у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено про те, що позивач працювала на посадах, передбачених Списками, повний робочий день.
Крім того, зазначено, що комісією розглянуто подані позивачем документи та прийнято рішення, зокрема, що період роботи з 22.08.1192 року по 06.04.1994 не зараховано до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць, у зв`язку з чим у призначені пенсії відмовлено.
Позивач не погодився з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії незалежно від віку, що і стало предметом даного позову.
Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з таких міркувань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Трудова книжка, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України та згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року передбачений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону. Так, згідно з вказаною нормою особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.
Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
В спірний період з 22.08.1992 р. по 06.04.1994 р. позивач працювала в "Семилуцькому вогнеупорному заводі", який знаходиться на території Російської Федерації, а тому питання щодо можливості зарахування цих періодів роботи до пільгового стажу за відсутності висновків атестації, підлягає розгляду відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, яка працюють за межами свої країн від 14.01.1993 року.
Частинами 2, 3 статті 6 вищезазначеної Угоди встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Приписами статті 7 Угоди, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі, зокрема, статтею 1 вказаної Угоди 1992 року передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якої вони проживають.
Отже, із змісту наведених норм можна зробити висновок, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначенний сторонами.
Трудовим кодексом Російської Федерації та Федеральним законом "Про основи охорони праці Російської Федерації" на роботодавців покладено обов`язок періодично роводити атестацію робочих місць в умовах праці, тому всі підприємства, заклади і організації повинні планувати заходи щодо атестації робочих місць.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
Відтак, зміст норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача ( НОМЕР_2 ), зокрема, містяться записи на підтвердження оскаржуваного періоду роботи позивача, а саме:
- 01.09.1982 р. прийнята в ДП «НВО» Павлоградський хімічний завод» на посаду складальник виробів;
- 15.06.1984 р. звільнена з займаної посади;
- 06.09.1984 р. прийнята в лабораторію контролером «Семилусского огнеупорного завода»;
- 10.01.1985 р. переведена в яслі-сад нянею;
- 01.10. 1987 р. переведена помічником вихователя;
- 06.10.1989 р. переведена вогнетривкий цех № 7 сортувальником готових виробів за 3 розрядом;
- 07.04.1994 року переведена в «ВПК» контролером;
- 28.07.1994 р. звільнена за власним бажанням.
Як вбачається з копії трудової книжки ( НОМЕР_2 ) записи зроблені чітко, та не містять виправлень.
Слід звернути увагу, що відповідачем не заперечувався оскаржуваний період роботи з 22.08.1992 року по 06.04.1994 року на посаді сорторувальника готових виробів, але останній не зарахував їх до пільгового стажу у зв`язку з ненаданням доказів атестації робочого місця за вказаною посадою.
Згідно з відповіді на запит Пенсійного фонду Російської Федерації від 09.08.2016 року № 06-10/5210 щодо перевірки факту пільгової роботи ОСОБА_2 зазначено наступне (мовою оригіналу):
«Право на досрочное назначение страховой пенсии по старости в с постановлением Совета Министров СССР от 22.08.1956 года № 1Г имеют сортировщики готовых изделий.
Право на досрочное назначение страховой пенсии по старости в с постановлением Совета Министров СССР от 26.01.1991 года № сортировщики полуфабрикатов и изделий.
В архивном наблюдательном деле по ОАО «Латненский огнеуш имеется «Перечень рабочих мест профессий и должностей, дающі пенсионное обеспечение в связи с особыми условиями труда и за выслуг «Латненский огнеупорный завод» за 2004 год, утвержден руководителем в 10.02.2004 году ОСОБА_3 .»
Спірні періоди роботи позивача підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи.
У справі містяться довідки про підтвердження наявного трудового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідальних записів у ній, та відомості щодо сум нарахованої їй заробітної плати, зі змісту яких можна зробити висновок, що позивачка працювала на займаній посаді повний робочий день, що позивач заперечує.
Суд критично оцінює доводи відповідача, що оскільки законодавством Російської Федерації передбачалась обов`язковість атестації робочих мість, а за спірний період на підприємстві така була відсутня, то позивач не має права на зарахування їй періоду роботи на неатестованому робочому місці, оскільки атестація робочого місця позивача за попередні періоди була проведена і умови праці в подальшому істотно не змінились.
Аналіз норм чинного законодавства, дозволяє зробити висновок, що вказана посада, на якій працювала позивач і яку просила зарахувати до пільгового стажу у заяві від 29.05.2019 року про призначення пільгової пенсії, відносяться до посад, передбачених ст.13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, ) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено раніше Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), та Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23 січня 2018 року (справа № 732/2003/14).
Стосовно посад позивача, на яких остання працювала та просить зарахувати до трудового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і за віком на пільгових умовах (на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1), суд зазначає, що останні є атестованими підприємством за Списком №1 і особа, яка на них працювала, мала законні сподівання на віднесення цієї посади до категорії посад, які дають право на пільгову пенсію, тому відповідно до вимог Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, стаж на цій посаді слід зарахувати до пільгового стажу на посадах, які дають право на пільгову пенсію згідно з п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві увиробництвах, передбачених Списками ( 36-2003-п ), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до ст.9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого ш Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документ пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а в конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе рішення особи повинно бути вмотивованим.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
За таких обставин справи, суд вважає, що подані позивачем документи належним чином підтверджують пільговий трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за період роботи з 22.08.1992 року по 06.04.1994 року в «Семилуцькому вогнеупорному заводі» відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а рішення головного управління Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах є протиправними і таким, що порушують право позивача на встановленні державою основи соціального захисту та його «законні сподівання» отримати належне йому пенсійне забезпечення.
Підсумовуючи усе вищеперелічене, суд зробив висновок, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 22.08.1992 по 06.04.1994 в «Семилуцькому вогнеупорному заводі» та зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 22.08.1992 по 06.04.1994 включно в «Семилуцькому вогнеупорному заводі».
Стосовно вимоги позивача зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 29.05.2019, суд погоджується з твердженнями відповідача, що позивач обрав не належний спосіб захисту порушеного права.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Відтак, виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні.
Відтак, даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи задоволення основної позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суд вважає за можливе присудити всі здійснені позивачем документально підтверджених судових витрат з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 22.08.1992 по 06.04.1994 в «Семилуцькому вогнеупорному заводі».
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 22.08.1992 по 06.04.1994 включно в «Семилуцькому вогнеупорному заводі».
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 листопада 2019 року.

Суддя С.В. Ніколайчук