Справа № 300/1831/19
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. справа № 300/1831/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2019 № , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2019 №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення положень Податкового кодексу України необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про наявність у позивача обов`язку щодо сплати штрафних санкцій згідно статті 126.1 Податкового кодексу України, за затримку на 38 календарних днів сплати грошового зобов`язання орендна плата з фізичних осіб, в результаті чого протиправно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2018 року за № 3 зобов`язано сплатити штраф в розмірі 5831,97 грн. Свої доводи ОСОБА_1 , обґрунтовує тим, що 24.09.2018 було визначено податкове зобов`язання на суму 29159,89 грн за податковою вимогою №85488. Після отримання даної вимоги позивачем в десятиденний термін з моменту отримання, а саме 11.10.2018 згідно платіжного доручення №1254 було перераховано орендну плату в розмірі 29159,85 грн. Таким чином, на думку позивача, ним не було порушено строків сплати визначеної суми в строк понад 30 календарних днів, а твердження відповідача про затримку строку оплати на 38 календарних днів не відповідає податковій вимозі №85488 від 24.09.2018. В зв`язку із наведеним оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.

16.09.2019 року позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті.

У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.1-2).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позов, в якому зазначив, що згідно постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 809/3756/15 за позовом ОСОБА_1 до ДПІ у Надвірнянському районі про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень суми податкового зобов`язання по орендній платі в сумі 29159,85 грн стали узгодженими та не були сплачені платником до бюджету, в результаті чого набули статусу податкового боргу, в зв`язку із чим платнику сформовано та направлено податкову вимогу №85488 на суму 29159,85 грн, яка ним погашена 11.10.2019. Зазначає, що відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує суму самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлений термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. Відтак, вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.24-26).

Відповідачем вищенаведений відзив 09.10.2019 надісланий позивачу, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.33). Однак, відповіді на відзив у строк, встановлений судом та інших заяв позивач не подав, поважних причин ненадання відповіді на відзив у встановлений судом строк не повідомив.

Зважаючи на вищевикладене, судом здійснено розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та повідомлення та (або) виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 у справі №809/3756/15, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення за №№ 14179-17, 14180-17 від 30.06.2015 якими визначено податкове зобов`язання по орендній платі в сумі 29159,85 грн - задоволено повністю.

26.01.2017 постановою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні адміністративного позову - відмовлено. Вказана постанова набрала законної сили з моменту проголошення, а саме 26.01.2017.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.05.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 залишено без змін.

24.09.2018 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-85488-53, якою повідомлено позивача, що за ним рахується податковий борг в розмірі 29159,85 грн. Дану вимогу позивач отримав 27.09.2018, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.30).

Після отримання вищенаведеної податкової вимоги, позивачем 11.10.2018, згідно платіжного доручення №1254, було перераховано орендну плату в розмірі 29159,85 грн (а.с.17).

Судом встановлено, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведена камеральна перевірка позивача, з питань несвоєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань до бюджету, за результатами якої складено акт перевірки від 30.07.2019 року №1758. При проведенні перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати грошового зобов`язання із орендної плати з фізичних осіб, визначених п.287.5 статті 287 та п. 288.7 статті 288 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями на 38 днів з зазначенням граничного строку сплати 03.09.2018 по дату сплати 11.10.2018 (а.с.27).

На підставі акту перевірки від 30.07.2019 №1758, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № , яким за затримку на 38 календарних днів сплати ОСОБА_1 узгодженої суми грошового зобов`язання в сумі 29159,85 грн, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20%, що становить 5831,97 грн, за платежем орендна плата з фізичних осіб (а.с.18).

30.09.2019 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-98021-53, якою повідомлено позивача про наявність заборгованості в розмірі 5840,97 грн (а.с.31).

Вважаючи безпідставним нарахування штрафних санкцій за затримку сплати на 38 календарних днів орендної плати з фізичних осіб, а податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, слід вийти із наступних мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Підпунктом 14.1.73 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Отже, Податковим кодексом України визначено обов`язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Відповідно до підпункту14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Підпунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 809/3756/15 касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДПІ у Надвірнянському районі щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 14179-17, 14180-17 від 30.06.2015 - залишено без змін. В зв`язку із чим, суми податкового зобов`язання стали узгодженими з 26.01.2017 та не були сплачені позивачем до бюджету, в результаті чого набули статусу податкового боргу.

Положеннями статті 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов`язку, згідно положень якої податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1).

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно пункту 38.1 статті38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Стаття 126 Податкового кодексу України не містить винятків для застосування штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

З приписів наведеної норми кодексу випливає, що склад податкового правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 126 ПК України, утворюється виключно за фактом погашення суми податкового боргу.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюється також на випадки, коли погашення податкового боргу відбулось в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно Податкового кодексу України.

Зазначене пояснюється тим, що передбачена пунктом 126.1 статті Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Як вбачається із доданого до матеріалів справи акта про результати камеральної перевірки про несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань до бюджету, позивачем порушено строки сплати суми грошового зобов`язання на 38 календарних днів.

Таким чином судом встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб в розмірі 29159,89 грн, що призвело до підставного застосування штрафу передбаченого пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по орендній платі, відповідач скористався своїм правом проведення камеральної перевірки та притягнення такого платника податків до відповідальності у вигляді штрафу.

Суд вважає безпідставним твердження ОСОБА_1 про те, що ним не було порушено строків оплати податкового боргу понад 30 календарних днів, з огляду на сплату податкового зобов`язання на суму 29159,89 грн за податковою вимогою №85488 в десятиденний термін з моменту отримання такої вимоги, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктами 59.1 та 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Отже, відповідно до статті 56 Податкового кодексу України грошове зобов`язання визначене податковими повідомленнями-рішеннями вважається узгодженим з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду про відмову у скасуванні рішення контролюючого органу, яким визначені грошові зобов`язання, а не з дня отримання податкової вимоги.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

За наведених обставин справи та особливостей правового регулювання, суд прийшов до висновку, що з дня набрання законної сили постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі № 809/3756/15, податкові повідомлення-рішення від 30.06.2015 року за № 14179-17 та № 14180-17 є узгодженим з 26.01.2017. Однак податковий борг позивачем було погашено тільки 11.10.2018 згідно платіжного доручення №1254 грн, що підтверджує факт порушення ОСОБА_1 , встановленого законом строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання (а.с.17).

Таким чином, оскільки термін несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання встановлений контролюючим органом в акті перевірки поглинається періодом прострочення сплати грошового зобов`язання встановленим судом, то суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем до позивача штрафу на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку сплати на 38 календарних днів орендної плати з фізичних осіб та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.08.2019 №.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідачів, позивач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, оскільки оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнано судом такими, що прийняте в межах норм чинного законодавства України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів ст.139 КАСУ підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, , вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.