Справа № 308/8942/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11168/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2019 року у справі № 308/8942/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Бедьо В.І.,

час ухвалення рішення 18.09.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 18.09.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить скасувати постанову Державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил №2754/30500/18 від 25.07. 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.470 МК України, накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вважає накладення на неї адміністративного стягнення необґрунтованим з тих підстав, що 09.09.2016 року о 09 год .45 хв. ОСОБА_1 слідувала на митну територію України через митний пост «Ужгород» в транспортному засобі марки 71; OPEL VECTRA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в якості пасажира, при цьому водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 , тобто ніяких дій щодо ввезення особисто позивачем даного транспортного засобу не здійснювала. Крім того зазначає, що категорично заперечує факт ввезення автомобіля, оскільки не керувала транспортними засобами, немає прав на керування транспортними засобами та відповідно автомобілів з іноземною реєстрацією не придбавала і на територію України не ввозила.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2019 року у справі № 308/8942/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідач не надав належних доказів які б підтверджували подання позивачем декларації від 09.09.2016 року про завезення автомобіля марки OPEL VECTRA в митному режимі транзит.

Просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2019 року у справі № 308/8942/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 слідувала на митну територію України через митний пост «Ужгород» в транспортному засобі марки «OPEL VECTRA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в якості пасажира, при цьому водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 , тобто ніяких дій щодо ввезення особисто позивачем даного транспортного засобу не здійснювала, адже навіть не має водійських прав.

Разом з тим такі пояснення сторони позивача відрізняються від пояснень, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так з його змісту слідує, що ОСОБА_1 повідомила, що 09.09.2016 року завезла на територію України даний транспортний засіб у режимі «Транзит», однак після митного оформлення передала його сину знайомої, де перебуває транспортний засіб їй не відомо.

Відтак суд першої інстанції критично оцінив надані в судовому засіданні доводи сторони позивача щодо відсутності у неї прав водіння транспортним засобом, адже це не є перешкодою для ввезення на територію України зазначеного в оскаржуваній постанові транспортного засобу.

Так винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 470 МК України сторона відповідача підтверджує протоколом про ПМП №2754/30500/18 від 25.07. 2018 року.

Разом з тим жодних доказів на спростування обставин, викладених в оскаржуваній постанові, стороною позивача не надано.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 25 липня 2018 року Закарпатською митницею ДФС винесена постанова в справі про порушення митних правил №2754/30500/18, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушень митних правил, передбачених частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі - 8500 грн..

Як зазначено в постанові, що 19.06.2018 р. о 09 годині 45 хв. в зону митного контролю на ділянку «Вїзд» м/п «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки«VW CRAFTER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в якому в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 . В ході проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних було встановлено, що 09.09.2016 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 було ввезено легковий автомобіль марки «OPEL VECTRA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в митному режимі «Транзит». Таким чином був встановлений факт порушення ОСОБА_1 строків ввезення на митну територію України даного транспортного засобу. В зв`язку з чим, позивач перевищив більш ніж на десять діб встановлений ст.95 МКУ строк доставки.

Відтак ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні правопорушення. передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 8500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України передбачено ст.381 МК України.

Ст.470 МК України встановлена відповідальність за порушення строків доставки товарів, транспортних засобів, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів.

Ч.3 ст.470 МК України передбачає, що перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.491 МК України однією з підстав для порушення справи про порушення митних правил є, зокрема, безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Ч.1 ст.494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2016 року через м/п «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС ввіз на митну територію України транспортний засіб «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без письмового декларування та сплати усіх митних платежів.

Станом на 19 червня 2018 року зазначений транспортний засіб з митної території України не вивозився та у інший митний режим не поміщений, будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії або дії обставин непереборної сили у відповідності до вимог ст.460 МК України позивач не надав.

Відповідно до ст.95, 192 МК України до строку перебування транзитних товарів на митній території України не включається час дії аварії чи обставин непереборної дії.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Ч.1 ст.460 МК України передбачає, що вчинення порушень митних правил, передбачених ст.470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Судом встановлено, що доказів вивезення транспортного засобу за межі митної території України, чи неможливості його доставки до митного органу ОСОБА_1 не надала, як і не надала жодних доказів про повідомлення митного органу про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України, і судом таких не здобуто.

Крім того, позивач до митного органу із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили до завершення строку тимчасового ввезення не зверталася, а також під час розгляду справи про порушення митних правил відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, не надала.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідно до інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме ОСОБА_1 .

Так, згідно п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Також не передбачено законодавством те, що митні органи перевіряють посвідчення водія, тому покликання апелянта на те, що у неї немає водійських прав, як на підтвердження того факту, що вона не ввозила 09 червня 2016 року транспортного засобу «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і, як наслідок, неправомірне складення на неї постанови, є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи стверджується, що позивач при складенні протоколу про порушення митних правил №2754/30500/18 від 19 червня 2018 року не висловлювала жодних зауважень щодо поставлення їй у вину порушення митних правил за цим фактом (а.с.26-28).

Крім того, колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України не є триваючим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Зміст вказаної норми не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що триваючими є правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Правопорушення передбачене ст.470 МК України щодо невивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов`язок вивезення за межі України, характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що факт перевищення ОСОБА_1 встановленого МК України строку доставки до митного органу транспортного засобу «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідач виявив 19 червня 2018 року.

Враховуючи, що будь-яких інших даних щодо більш раннього виявлення вчиненого позивачем правопорушення судом не встановлено, тому саме з вказаної дати необхідно починати відлік строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2018 року, не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення вчинення ОСОБА_1 правопорушення, Закарпатська митниця прийняла постанову у справі про порушення митних правил №2754/30500/18, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Таким чином, притягнення позивача до відповідальності відбулося в межах строків, визначених ч.1 ст.467 МК України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що у діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята правомірно, притягнення позивача до відповідальності відбулося в межах строків, визначених ч.1 ст.467 МК України, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 286, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2019 року у справі № 308/8942/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 21.11.2019 року