Справа № 826/16658/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Бараненко І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 від 02 жовтня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування №3179 від 04 вересня 2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування №1065 від 05 вересня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю, неоформлення трудових відносин.

Під час інспекційного відвідування уповноваженою особою контролюючого органу 05 вересня 2018 року було вручено адміністратору ОСОБА_2 вимогу про надання документів №1065 від 05 вересня 2019 року, якою зобов`язано керівника ФОП Верещанский С.Т. надати у строк до 12 години 00 хвилин 06 вересня 2018 року документи відповідно до переліку, в тому числі й копії договорів цивільно-правового характеру.

Крім цього, 05 вересня 2018 року відібранні пояснення у громадянки ОСОБА_3 , в яких вона зазначила, що займає посаду продавця-консультанта без оформлення трудових відносин.

Інспекційним відвідуванням встановлено порушення, а саме:

- у порушення вимог частин 1 та 3 статті 34 Кодексу законів про працю України трудовий договір роботодавцем ФОП ОСОБА_1 у письмовій формі не було укладено з працівником (продавцем-консультантом) ОСОБА_3 , яка на момент інспекційного відвідування 05 вересня 2018 року знаходилась на робочому місці в ТРЦ "Піраміда" за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищезазначене порушення зафіксоване в Акті інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №КВ 1065/57/АВ від 06 вересня 2018 року.

Оскільки у ФОП ОСОБА_1 під час інспекційного відвідування встановлено порушення законодавства про працю Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 від 02 жовтня 2018 року.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»», якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією ДФС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 затверджено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Щодо висновків акту перевірки по суті та оскаржуваної постанови від 02 жовтня 2018 року №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 колегія суддів враховує наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі; додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В обґрунтування позовних вимог щодо протиправності оскаржуваної постанови позивач вказує на те, що громадянка ОСОБА_3 з 03 вересня 2018 року надавала послуги позивачу за цивільно-правовим договором від 03 вересня 2018 року.

Разом з тим, як вірно враховано судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, уповноваженою особою контролюючого органу видана вимога №1065 від 05 вересня 2018 року про надання документів необхідних для проведення інспекційного відвідування, зокрема, копій договорів цивільно-правового характеру №1065 від 05 вересня 2018 року, яку позивачем виконано не було.

В той же час, згідно пояснень гр. ОСОБА_3 , остання зазначила, що 05 вересня 2018 року о 15 годинні 45 займала посаду продавця-консультанта без оформлення трудових відносин.

В апеляційній скарзі позивач відзначає, що 06.09.2018 позивачем було запропоновано ОСОБА_3 роботу та укладено трудовий договір.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені факти свідчать, що належне оформлення громадянки ОСОБА_3 відбулось лише після виявлення службовими особами Головного управління Держпраці у Київській області допущених позивачем порушень.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що з боку ФОП ОСОБА_1 мало місце порушення ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а тому, застосовані суб`єктом владних повноважень акт реагування у вигляді постанови про накладення штрафу є правомірними.

Твердження апелянта про ненадання судом першої інстанції оцінки допущеним відповідачам порушенням вимог Порядку № 295 та Порядку 509 при прийняті оскаржуваної постанови колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не були підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: