Справа № 1340/5066/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8030/19
Відповідно до пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Згідно з п. 60.5 ст. 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Як слідує зі змісту положень ч.3 ст.34 КАС України, суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до матеріалів справи і є відкритою для ознайомлення.
Хоча і окрема думка, в свою чергу, немає жодного правового значення для результатів розгляду справи, але, відповідно до вимог процесуального закону, виключно саме таким чином суддя у процесуальний спосіб може висловити свою незгоду з прийнятим по справі рішенням суду в цілому та зняти з себе професійну відповідальність за його зміст та подальшу реалізацію.
Таким чином, користуючись наданим КАС України правом на висловлення окремої думки, вважаю за необхідне виразити свою «незгоду» із прийнятою нашою колегією постановою від 12 листопада 2019 року про відмову у задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 1340/5066/18, з огляду на наступне.
Так, уважно дослідивши матеріали даної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаю, що дана апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягала задоволенню, а рішення суду 1-ї інстанції, відповідно, скасуванню, з огляду на наступне.
Так, ухвалюючи рішення Восьмий апеляційний адміністративний суд повинен діяти дотримуючись принципів адміністративного судочинства які передбачені ст. 2 КАС України, а саме: верховенства права, законності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На мою думку, при прийнятті вказаного вище рішення колегія суддів апеляційної інстанції не в повному обсязі взяла до уваги та не надала належної оцінки деяким суттєвим обставинам справи.
Вважаю безпідставним покликання представника Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на те, що матеріали справи містять запис про набрання постановою у справі № 2а-8517/10/1370 законної сили 21.07.2015 року.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання;
Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
При цьому в силу п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Крім того, зважаючи, що матеріали справи підтверджують про наявність податкового боргу з податку на додану вартість, який обліковується за позивачем та існував до 2010 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким до набрання чинності 01.01.2011 року Податковим кодексом України були врегульовані питання погашення податкових зобов`язань, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.
Згідно п. 7.7 ст. 7 вказаного Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов`язковими платежами) і у рівних пропорціях.
Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов`язань відповідно до п.7.1 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» та від обов`язку самостійно сплатити суму податкового зобов`язання відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону.
Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» джерелами самостійної сплати податкових зобов`язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов`язань і погашення податкового боргу.
Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.
При цьому згідно п. 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.
З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до законодавства України, яке було чинне до 01.01.2011 року, належало виключно платнику податків. Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.
Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку черговості погашення податкового боргу та виконання податкових зобов`язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов`язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.
За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов`язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.
Дану позицію, як вірно зазначив суд першої інстанції, неодноразово висловлював Верховний Суд України у постановах від 08.12.2009 року у справі №21-1162во09, від 27.10.2009 року у справі №09/186, від 27.10.2009 року у справі №09/188.
Разом з тим, такі повноваження у податкового органу виникли після 01.01.2011 року із набранням чинності Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Однак, як вже було зазначено вище, податковий борг виник у період до 2010 року під час дії Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та продовжує існувати станом на час розгляду вказаної справи.
При цьому, вищевикладене дає підстави для висновку, що Закон України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Податковий кодекс України по-різному визначають порядок погашення податкового боргу, наявного у платника податку.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Податковий кодекс України набрав чинності з 01.01.2011 року, а тому контролюючі органи вправі застосовувати положення п. 87.9 ст. 87 ПК України лише щодо погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності вказаним Кодексом, тобто, з 01.01.2011 року, а на податковий борг, який виник до 01.01.2011 року норми п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України не розповсюджуються. Отже, підстави застосовувати до спірних правовідносин зі сплати податкових зобов`язань, виникнення та строк сплати яких регулювалися Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», положень п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, відсутні.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 31.07.2018 року у справі №2а-177/12/2670.
Колегія суддів не дослідила тієї обставини, що матеріали справи не містять конкретної інформації щодо розміру податкового боргу, періоду його виникнення та прив`язки податкової заборгованості до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» - як результат правонаступництва майнових прав та обов`язків Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» (назва юридичної особи на момент розгляду справи № 2а-8517/10/1370), та розміру пені, що нараховувалась на суму заборгованості.
Матеріали справи містять відповідь Головного управління ДФС у Львівській області (а.с. 8) щодо наявності заборгованості по податку на додану вартість в сумі 138 580 737,92 грн. ( в тому числі пені в сумі 35 943 092,01 грн.).
Первісна вимога позивача містила інформацію про коригування з облікової картки податкового боргу по пені в сумі 115 195, 80 грн. ( а.с. 31). В подальшому, уточнені позовні вимоги від 26.11.2018 року не містили конкретного розміру пені, не визначали періоду його виникнення.
Суд першої інстанції не дослідив інформації, що містилась в долученій до матеріалів справи інтегрованій картці платника податку ПАТ «Шахта «Надія» з податку на додану вартість за 2011-2018 роки (а.с. 117-203), яка містить інформацію про зменшення розміру штрафних санкцій за минулий період, зменшення боргу за минулий період та нарахування пені за минулий період. Разом з тим, суми облікованих коштів, що містяться у вказаній інтегрованій картці платника податків не відповідають даним, які були представлені платником податків (а.с. 49), що визначало необхідність дослідження вказаної обставини судом апеляційної інстанції. Також, слід було з`ясувати підстави застосування строку давності при зверненні до суду платника податків.
ПАТ «Шахта «Надія» у позовній заяві вказує про період нарахування пені, що розпочався у вересні 2015 року. У вказаному періоді діяв Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 року за №765, за умовами якого передбачено облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриття інтегрованих карток платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником. Для зведеного оперативного обліку надходжень платежів, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих сум територіальними органами Міндоходів в електронному вигляді ведуться реєстри надходжень та повернень платежів за відповідною формою.
У разі усного звернення платника, посадовою особою територіального органу Міндоходів на підставі даних інтегрованої картки здійснюється звірення стану розрахунків платника за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском та передоплатою за відповідний звітний період.
Підсумки проведеного територіальним органом Міндоходів звірення стану розрахунків платника за податками, зборами, митними платежами та єдиним внеском відображаються у книзі обліку звірення стану розрахунків платників (додаток 1).
На письмову вимогу платника звірення стану розрахунків платника за податками, зборами, митними платежами та єдиним внеском за звітний період оформляється актом (додаток 2).
Посадовими особами ГУ Міндоходів на підставі даних інтегрованої картки щороку станом на 1 січня здійснюється інвентаризація взаєморозрахунків за кожним платником та оформлюється акт про звірення залишків сум коштів передоплати на відповідному рахунку, відкритому на ім`я ГУ Міндоходів (додаток 3), обидва примірники якого направляються листом з повідомленням про вручення платнику податків для узгодження суми залишку. Протягом 30 днів з дати складання ГУ Міндоходів акта про звірення залишків перший примірник, підписаний платником, повинен бути повернений ГУ Міндоходів.
У разі неповернення підписаного платником примірника акта про звірення залишків сум коштів передоплати, направленого платнику, або акта з розбіжностями з дня їх внесення платнику починається відлік 1095-денного строку, у разі закінчення якого ГУ Міндоходів має право перерахувати залишок коштів до держбюджету за умови неотримання від платника таких документів за результатами проведення ще двох щорічних звірок та за умови перебування коштів передоплати на рахунку ГУ Міндоходів без іншого розпорядження про використання протягом 1095 днів з дня їх внесення.
Реалізація такого алгоритму стосовно ІПК (інтегрованої картки платника) повинна підтверджуватись письмовими доказами, які відсутні у матеріалах справи та не були представлені платником податків при розгляді вказаної справи.
Таким чином, з врахуванням вищевикладених мною обставин, вважаю рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2019 року у справі № 1340/5066/18 про задоволення адміністративного позову необґрунтованим та таким, що підлягало скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Суддя Н. М. Судова-Хомюк