Справа № 200/12328/19-а
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 р. Справа№200/12328/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2019 року (згідно з відбитком поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 23 червня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058) та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 14 червня 2019 року № 2708 з урахуванням висновків суду щодо протиправності незарахування всіх періодів роботи, внесених до трудової книжки НОМЕР_1 від 14 листопада 1977 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 червня 2019 року звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058, однак відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні заяви, виходячи з незначних недоліків трудової книжки. Вважає, що вказані недоліки не можуть слугувати підставою для відмови в призначенні пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29 жовтня 2019 року від Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач просить відмовити в позові з підстав правомірності відмови в призначенні пенсії, зазначивши підстави аналогічні тим, які визначені в рішенні від 23 червня 2019 року.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 (а. с. 14-16).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 лютого 2019 року № 1441-1427- фактичним місцем проживанням позивача є АДРЕСА_1 (а.с. 18).

14 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком, яка зареєстрована за № 2708 (а.с.67-68). До заяви долучено копію трудової книжки НОМЕР_1 від 14 листопада 1977 року та інші документи для призначення пенсії (а.с. 68).

На дату звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла віку, встановленого абзацами 14, 23 частини першої статті 26 Закону № 1058, а саме 59 років.

Рішенням від 23 червня 2019 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, оскільки страховий стаж складає не 26 років, а лише 17 років 01 місяць 28 днів (а.с.25-27).

До страхового стажу не зараховані періоди роботи:

1) з 14 листопада 1977 року по 01 липня 1978 року в Харківському сільгоспінституті, так як запис у трудовій книжці завірено нечітким відтиском печатки;

2) з 01 вересня 1978 року по 01 лютого 1983 року, так як в трудовій книжці відсутнє найменування учбового закладу при прийомі;

3) з 09 листопада 1983 року по 13 січня 1984 року в радгоспі імені Петровського, так як запис у трудовій книжці завірено нечітким відтиском печатки;

4) з 17 травня 1984 року по 05 березня 1987 року на Хімічному заводі імені Петровського, так як в трудовій книжці виправлено номер наказу про приймання на роботу;

5) з 24 вересня 1987 року по 22 жовтня 1988 року в радгоспі «Металіст», так як в трудовій книжці невірно зазначена дата звільнення з роботи;

6) з 09 листопада 1994 року по 14 серпня 1996 року в Троїцко-Харцизькій НСШ, так як запис у трудовій книжці завірено нечітким відтиском печатки;

7) з 15 серпня 1996 року по 10 квітня 1998 року в Іловайскій СШ-14, так як запис завірено печаткою, яка не відповідає з найменуванням організації при прийомі на роботу, дані про реорганізацію або перейменування відсутні;

8) з 23 жовтня 1988 року по 13 липня 1991 року в радгоспі «Металіст» та з 16 липня 1991 року по 31 жовтня 1994 року в Іловайській лікарні, так як на титульній сторінці трудової книжки виправлено рік народження.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частинами першою, третьою 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на певні види забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року (абзац 14, 23 частини першої статті 26 Закону № 1058).

Станом на 14 червня 2019 року ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку, встановленого абзацами 14, 23 частини першої статті 26 Закону № 1058, а саме 59 років.

Відмова відповідача в призначенні пенсії за віком ґрунтується на відсутності необхідного страхового стажу, встановленого абзацами 1, 2, 4 частини першої статті 26 Закону №1058, а саме не менше 26 років.

З такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Абзацом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац 1 частини другої статті 24 Закону № 1058).

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788- XII (далі Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11 пункту 2 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.12 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

За змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець.

Отже, незарахування періодів роботи позивача з 23 жовтня 1988 року по 13 липня 1991 року в радгоспі «Металіст» та з 16 липня 1991 року по 31 жовтня 1994 року в Іловайській лікарні з тих підстав, що на титульній сторінці трудової книжки виправлено рік народження, є необґрунтованим, оскільки позивач не може нести відповідальність за дії роботодавця.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14 листопада 1977 року записом № 7 зазначено, що позивач прийнята 17 травня 1984 року на посаду інженера групи по охороні навколишнього середовища на Хімічний завод імені Петровського, наказ № 362к (запис має виправлення) від 17 травня 1984 року (а.с. 29); записом № 8 трудової книжки звільнена з займаної посади 05 березня 1987 року, наказ № 100к від 25 лютого 1987 року (а.с.29).

Вказаний запис завірений підписом посадової особи та скріплений печаткою підприємства, тому відсутні підстави для неврахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Записом № 9 трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що позивач 24 вересня 1987 року прийнята на посаду секретаря машиністки в радгоспі «Металіст», наказ 147 к від 23 вересня 1987 року (а.с. 29). Наступним внесено запис про звільнення. В даті наказу про звільнення містяться виправлення, але на цій же сторінці трудової книжки зазначено, що в записі № 10 виправлено дату звільнення на 22 жовтня 1988 року, наказ № 152 к від 24 жовтня 1988 року, вказаний запис завірений підписом посадової особи та скріплений печаткою підприємства.

Отже, достовірність дати звільнення з роботи підтверджується іншими записами трудової книжки.

Відповідно до запису № 18 позивач 15 серпня 1996 року прийнята на посаду вчителя біології та географії в Іловайскій СШ-14, звільнена з посади за переведенням 10 квітня 1998 року, наказ 94 від 10 квітня 1998 року (а.с.31). Печатка, якою скріплено запис про звільнення, містить назву «Загальноосвітня школа № 14 І-ІІІ ступеня м. Іловайська Донецької області». Суд вважає, що вказані розбіжності не є підставою для неврахування вказаного періоду, оскільки номер та місто розташування шкільного закладу є аналогічними.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у визначенні загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Щодо неврахування періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 лютого 1983 року суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Судом встановлено, що період навчання ОСОБА_1 в Харківському сільськогосподарському інституті імені В.В. Докучаєва з 01 вересня 1978 року по 01 лютого 1983 року підтверджується дипломом серії Г НОМЕР_3 від 28 січня 1983 року (а.с. 35).

Період навчання з 01 вересня 1978 року по 01 лютого 1983 року також кореспондується з записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 14 листопада 1977 року, а саме: відповідно до запису № 3 ОСОБА_1 зарахована на перший курс (наказ № 368-уч від 24 серпня 1978 року), відповідно до запису № 4 відрахована з числа студентів у зв`язку з закінченням інституту (наказ № 83-уч від 27 січня 1983 року) (а.с. 16).

Для уточнення періоду навчання позивачем надана довідка № 209 від 08 липня 2019 року (а.с. 38). Відповідно до зазначеної довідки ОСОБА_1 01 вересня 1978 року зарахована студентом на 1 курс денного навчання в Харківський сільськогосподарський інститут імені В.В. Докучаєва (наказ № 368-уч від 24 серпня 1978 року) та з 28 січня 1983 року відрахована з числа студентів у зв`язку з закінченням інституту (наказ № 83-уч від 27 січня 1983 року).

Вказані документи цілком підтверджують факт навчання позивача в Харківському сільськогосподарському інституті імені В.В. Докучаєва, тому підстави для неврахування вказаного періоду до загального страхового стажу відсутні.

Щодо неврахування періодів роботи з 14 листопада 1977 року по 01 липня 1978 року в Харківському сільгоспінституті, з 09 листопада 1983 року по 13 січня 1984 року в радгоспі імені Петровського, з 09 листопада 1994 року по 14 серпня 1996 року в Троїцко-Харцизькій НСШ суд зазначає, що така підстава відмови, як нечіткість відтиску печатки не є визначеною законодавчо.

Застосування вказаної підстави для відмови в зарахуванні певних періодів роботи до загального страхового стажу є проявом надмірного формалізму з боку суб`єкта владних повноважень, а тому не може бути взята судом до уваги.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що згідно з квитанцією від 04 жовтня 2019 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн.

З огляду на задоволення позову у повному обсязі судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295, 297 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ( місцезнаходження: вул. Центральна, 154, м. Покровськ, Донецька область, 85323) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23 червня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 червня 2019 року № 2708 з урахуванням висновків суду щодо протиправності не зарахування всіх періодів роботи, внесених до трудової книжки НОМЕР_1 від 14 листопада 1977 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Центральна, 154, м. Покровськ, Донецька область, 85323) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 листопада 2019 року.

Суддя Ю.М. Льговська