Справа № 300/635/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8744/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів за апеляційною скаргою Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року (суддя першої інстанції Тимощук О.Л., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 24 червня 2019 року),

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними й скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01016 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці №UA206000/2018/01016. Визнано протиправним та скасувано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1796 гривень 80 копійок.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення й постановити нове - про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі, зокрема, зазначив, що суд не дав належної оцінки тому факту, що під час митного оформлення позивачем автомобіля марки Mazda (модель 3), який був у експлуатації, декларантом не був наданий повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України. Зокрема, не надано платіжного документа, що підтверджує сплачену суму за транспортування даного автомобіля, згідно наданого інвойсу №0014 від 01.03.2018, документу на підтверлдження оплати страхування. У рішенні про коригування належним чином зазначено, з яких причин був застосований резервний метод і яке джерело інформації було взято до уваги, а саме: відмова декларанта від надання додаткових документів про вартість. Джерело інформації: Електронний каталог KBB. com, витрати на транспортування. Отже було правомірно визначено митну вартість в сумі 10496 доларів США. Також, у зв`язку із транспортуванням автомобіля фірмою "AL GLOBAL CONTAINER SHIPPING" кораблем, інспектором митниці вимагались документи, які підтверджують заявлену вартість, оскільки витрати на транспортування не включалися декларантом позивача в митну вартість. До митного оформлення додано також копію декларації країни відправлення №MRN18PL321010NS240N05, але така не стосується позивача. Також надано декларацію країни відправлення на ім`я позивача, але перевізником визначена інша особа, витрати на послуги якої не включені до заявленої митної вартості. Окрім цього, декларант, подавши нову митну декларацію погодився з рішенням про коригування митної вартості ввезеного автомобіля на суму 10496 доларів США.

У судовому засіданні 17 жовтня 2019 року представник апелянта Прос Ю.В. підтримала апеляційну скаргу з вищевикладених підстав.

Представник позивача Кіт Р.С. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що рішення відповідача є протиправними, а тому позовні вимоги були задоволені правомірно.

Суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, а також дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2018 року декларантом в інтересах позичача подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA206010/2018/414450, якою задекларовано для митного оформлення ввезений на територію України автомобіль легковий, марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, 1 , тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018. У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 3 748 доларів США - графа "42" митної декларації (а.с.15).

На підтвердження заявленої вартості було подано документи:

1) рахунок-фактуру від 27.09.2018 (а.с.16, 17-18), згідно із відомостями якої позивачем 27.09.2018 придбано на аукціоні "Corfex Trading" (місто Конкорд, провінція Онтаріо, Канада) транспортний засіб - марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018, ціна 3748,00 доларів США, покупцем виступив ОСОБА_1 ;

2) декларацію про походження товару №0380 від 27.09.2018;

3) акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від №/2018/67126 від 20.11.2018 (а.с.19);

4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 28.09.2018 №К2694525 від 28.09.2018 (а.с.20, 21-22);

5) документ, що підтверджує вартість перевезення товару №0014 від 10.09.2018 (а.с.75), відповідно до якого позивач замовив фрахтування автомобіля, вартістю 400 доларів США;

6) паспорт громадянина України (а.с.30-31);

7) митну декларацію країни відправлення №18PL321010NS240N05 від 19.11.2019 (а.с.78-79).

Івано-Франківською митницею ДФС за результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів, повідомлено декларанта позивача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA206000/2018/01016 (а.с.26).

06 грудня 2018 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 10496 доларів США. Джерело інформації: Електронний каталог KBB.COM, витрати на транспортування. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п. 5 частини другої ст. 55 Главою 4 Митного кодексу України". У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом (ст.64 МК України) (а.с.66).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що вказує на відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару, що зумовлює безпідставність оформлення карки відмови у прийнятті митної декларації та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування. При цьому, зазначення у графі 45 скоригованої вартості імпортованого автомобіля при заповненні митної декларації №UA206010/2018/415189 не може свідчити про визнання декларантом митної вартості, оскільки певні недоліки при заповненні декларації, не дають підстав для висновку про визнання позивачем порушення, так як позивач вправі реалізувати своє право на судовий захист.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Ст.57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).

Частинами 1 та 2 ст.54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З вищенаведеного вбачається, що орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Суд не ставить під сумнів право органу доходів і зборів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (ч.5 ст.54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести підстави застосування норм ч.3 ст.53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого автомобіля марки Mazda, модель 3, який був у експлуатації, тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018.

Митний орган в обґрунтування правомірності прийняття спірних рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови вказав, що підставою для їх прийняття стала відмова у наданні декларантом додаткових документів про сплачену вартість.

Однак, як видно з матеріалів справи, позивачем при митному оформленні було надано підтверджуючі документи щодо ціни придбаного товару.

Івано-Франківською митницею ДФС 05.12.2018 розпочато процедуру митної консультації, а саме направлено декларанту електронний лист із вимогою відповідно до п. 5 наказу ДФС від 11.09.2015 №689 надати інформацію із інтернет джерел за місцем придбання транспортного засобу; відповідно до частини 2 статті 53 МК України надати банківські документи, що підтверджують сплату рахунку, а також за наявності - подати інші документи (платіжні, бухгалтерські), що підтверджують вартість та містять необхідні рекізити (а.с. 73).

На виконання зазначеного листа декларантом було додатково надано банківський документ від 06.12.2018 (а.с.74), відповідно до перекладу якого (а.с.126), позивач перерахував валютні кошти в сумі 3748 доларів США через банк АК КБ ПРИВАТБАНК на рахунок у банку CANADIAN IMPERIAL BANK OF COMMERCE, фірми "Corfex Traiding", призначення платежу: оплата за автомобіль Mazda 3 sport.

Отже, позивач не відмовлявся надати відповідні документи, натомість відповідачу було подано документ, що підтверджує ціну автомобіля, яка була фактично сплачена. При цьому твердження митного органу про те, що такий не містить інформації про придбаний товар, не відповідає дійсності, оскільки в ньому вказано, що кошти перераховані за автомобіль Мазда 3, НОМЕР_2 .

Також безпідставними є доводи митного органу про те, що позивачем не підтверджено витрат на транспортування автомобіля, який підлягав розмитненню з республіки Польща в Україну, так як таке транспортування здійснювалася особисто позивачем, що підтверджується відміткою про в`їзд і виїзд на закордонному паспорті позивача (а.с.156) .

Що стосується підтвердження суми страхування автомобіля та обов`язкової постанови на облік протягом шести днів, то придбаний автомобіль мав пошкодження і не використовувався як транспортний засіб. Витрати на страхування зазначеного транспортного засобу як товару входили в ціну лота аукціону. Факт підписання рахунку - фактури тільки продавцем не свідчить про недійсність цього документу, оскільки придбання автомобіля здійснювалося дистанційно, шляхом придбання лоту через інтернет аукціон, а тому таке підписання неможливе, крім того воно не є необхідним. Вказане підтверджується доданими документами щодо проведення аукціону, рухом та зарахуванням коштів за лот аукціону та фотознімками придбаного пошкодженого автомобіля (а.с.127, 128, 129-132).

При цьому, слід зазначити, що при проведенні процедури консультацій митний орган не заявляв про необхідність підтвердження таких витрат.

Досліджуючи електронне повідомлення митного органу, адресоване декларанту, колегією суддів встановлено, що названа вимога митного органу не містить конкретизованих причин та обставин стосовно виявлених розбіжностей у поданих митному органу документах, а також не містить переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем, не конкретизовано документи, перелічені у ст. 53 МК України, необхідність подання яких передбачено вказаною нормою.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Канади інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем імпортованого автомобіля марки та отримання або не отримання від позивача коштів за вказаний транспортний засіб.

При цьому на запит контролюючого органу, продавець транспортного засобу "Corfex Trading" (Канада) надав офіційну інформацію, якою підтвердив вартість продажу автомобіля ОСОБА_1 3748 доларів США.

Доводи представника апелянта про заповнення поштового конверту українською мовою та обізнанність позивача про надіслання офіційного запиту на адресу фірми - продавця товару, як підставу для сумніву, апеляційний суд відхиляє, так як ці факти не свідчать про подання недостовірної інформації.

Отже, декларант надав відповідачу необхідні документи, що підтверджують заявлену ним ціну договору, і відмови від подачі документів, як про це вказано в оскаржуваних рішеннях митного органу, не відбулось.

Відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури (інвойсу) від 27 вересня 2018 року, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Крім того, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, відповідач не вказав, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч.2 ст.55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування технічного стану транспортного засобу внаслідок пошкоджень автомобіля, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару. Наявність пошкоджень транспортного засобу підтверджується додатковим аркушем до Акту про проведення митного огляду товарів №UA20903/2018/67126, яким встановлено царапини лакофарбового покриття, забруднення та потертість салону, сидінь, пошкодження: капоту, переднього бамперу, решітки радіатора, підсилювача бампера, передніх фар, лівого переднього крила, правого переднього крила, заднього правого крила, заднього бамперу, заднього ліхтаря, задньої підвіски, вітрового скла, спрацювання подушок безпеки (а.с. 19).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару; загальні посилання на норми МК України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить інформації: які саме відомості є відсутніми документах, що подані позивачем до митного оформлення; або яких відомостей, на думку митного органу, не вистачає для підтвердження задекларованої числових значень задекларованої митної вартості імпортованого товару; або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності та не підтверджують задекларовану митну вартість.

Отож, визначаючи вартість товару за другорядним методом, митний орган не навів жодних розрахунків визначеної ним митної вартості та не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування зазначеної вартості.

На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 року по справі №810/1479/16 та від 26 лютого 2019 року у справі №808/454/18.

Колегія суддів також не приймає до уваги покликання митного органу на те, що залишення декларантом правого підрозділу нової митної декларації пустим (незаповненим) свідчить про самостійне зазначення декларантом митної вартості товару, без урахування рішення про коригування митної вартості, а також згоду з боку декларанта із скоригованою митним органом митною вартістю товару за 6 методом, виходячи з наступного.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ Заповнення граф митних декларацій Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, Графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Із наявної у матеріалах справи митної декларації від 10 грудня 2018 року вбачається, що декларантом позивача в лівому підрозділі графи 43 проставлено "6" - тобто визначений декларантом резервний метод митної вартості товару. Натомість правий підрозділ Графи 43 "Метод визначення вартості" незаповнений, що мало б свідчити про відсутність рішення про коригування митної вартості товарів.

Разом з тим, наведена інформація не відповідає дійсності, оскільки на час подання нової митної декларації оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товарів було чинним і декларант у відповідній графі декларації вказав саме скориговану митним органом вартість.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання позивачем нової митної декларації при чинному рішенні про коригування митної вартості товару, навіть за умови неправильного заповнення одного із підрозділів графи 43 такої декларації, правильність внесення даних до яких перевіряє саме посадова особа митного органу, не може обмежити чи позбавити декларанта права на оскарження в суді відповідного рішення і ставити питання про перевірку його на предмет обґрунтованості і законності, в тому числі, на відповідність вимогам ч.2 ст.55 МК України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
І. М. Обрізко
Повний текст постанови підписано 18 листопада 2019 року

у зв`язку з відсутністю судді В.Я. Качмара.