Справа № 163/1288/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11568/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Любомльського районного суду Волинської області (головуючий суддя - Чишій С.С.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Любомль 10 жовтня 2019 року у справі №163/1288/19 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2019 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці ДФС, просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0354/20500/19 від 12.06.2019.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі експортна декларації доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці, з інформації з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень), митна декларація №18LTKC0100EK04DB33 скасована. Суд першої інстанції вказав, що подані позивачем документи для митного оформлення транспортного засобу ніким не скасовані і не визнані недійсними. Суд першої інстанції врахував, що отримана від литовських митних органів копія технічного паспорту про реєстрацію транспортного засобу на території України не доводить протиправних дій саме позивача і, в той же час, не спростовує факту придбання автомобіля за ціною, яка вказана при його митному оформленні. Суд першої інстанції дійшов висновку, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Любомльського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з метою з`ясування обставин у справі, отримання пояснень та вирішення питання щодо складення протоколу про порушення митних правил, позивач повідомлялась про необхідність явки для надання пояснень, однак жодних заяв від позивача не надходило, пояснень надано не було. Скаржник вказує, що не надано пояснень ні представником позивача ОСОБА_3 , ні митним брокером ОСОБА_4 Зазначає, що документи, отримані від митних органів Литовської Республіки є належними та допустимими доказами. Звертає увагу, що разом з документами надіслано також і копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вважає, що дії позивача митним органом кваліфіковано правильно.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 12.06.2019 заступником начальника Волинської митниці ДФС винесено постанову у справі про порушенням митних правил №0354/20500/19, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та постановлено накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 98 594,49 грн.

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 через декларанта (митного брокера) ПП «Логістикброк» громадянина ОСОБА_4 під час митного оформлення транспортного засобу марки «RENAULT» модель «MEGANE», календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік виготовлення - 2011, пасажирський, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм двигуна - 1461 см. куб., потужність - 81 кВт, тип кузова - легковий універсал, кількість місць, включаючи водія - 5, колір - білий, бувший у використанні, вчинила дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру сплати митних платежів в сумі 32 864,83 грн., тобто заявила в митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/034668 від 10.05.2018 неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару та надала з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, вважаючи таку протиправною, такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 485 Митного кодексу України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем, (далі - МК України) встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом (частини 5, 6 статті 264 МК України).

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що під час митного оформлення транспортного засобу марки «RENAULT», модель «MEGAN», номер кузова НОМЕР_1 , з метою ідентифікації транспортного засобу та для підтвердження заявленої митної вартості, надано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA205090/2018/034668 від 10.05.2018, згідно з якою одержувачем є ОСОБА_3 , декларантом - ПП «Логістикброк», особа відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу від 07.05.2018 відповідно до якого покупцем є ОСОБА_5 , продавцем - Toyota Service, ціна - 1200 Євро.

Таким чином, в митній декларації ІМ40ДЕ №UA205090/2018/034668 відомості щодо автомобіля марки «RENAULT», модель «MEGANE», номер кузова НОМЕР_1 , позивач не зазначала та не подавала, а лише виступала відповідальною особою, яка є стороною зовнішньоторговельного договору (контракту) купівлі-продажу від 07.05.2018 та несе відповідальність за цим договором (контрактом).

Доказів наявності у позивача інших документів, ніж ті, які подані до митного органу, відповідачем не надано і такі відсутні в матеріалах справи про порушення митних правил.

В свою чергу, 14.12.2018 до Волинської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом від 07.12.2018 №38078/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобілів згідно з переліком, серед яких автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGAN», ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 за експертною митною декларацією MRN №18LTKC0100EK04DВ33 від 08.05.2018 та рахунком-фактурою (PAZYMA-SASKAITA) серії TSN №2591 від 08.05.2018 щодо купівлі продажу вказаного транспортного засобу.

За результатами проведеного опрацювання вказаного звернення митних органів Литовської Республіки та товарно-супровідних документів до такого встановлено, що автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGAN», ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 проданий компанією UAB «T&S MOBILE», Kauno g.151.68228, Marijampole LT, в адресу фізичної особи ОСОБА_7 за ціною 4800 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 10.05.2018 становило 149 385,59 грн.

Разом з тим, будь-які докази щодо фальсифікації поданих до митного оформлення в Україні документів, зокрема, договору купівлі-продажу, відсутні, як і докази того, що позивач був обізнаний про оформлення експорту в країні-відправлення із зазначенням іншої (вищої) ціни вказаного автомобіля.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил стали документи, надані митними органами Литовської Республіки, які містять невідповідності з документами, наданими позивачем для митного оформлення транспортного засобу на території України, щодо продавця та вартості транспортного засобу, однак суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до інформації з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) (https://ec.europa.eu/taxation_customs/dds2/ecs/ecshome.jsp?Lang=en&MRN=18LTKC0100EK04 DB33&Expand=true) експортна митна декларація Литовської Республіки MRN №18LTKC0100EK04DB33 від 08.05.2018, яка надавалась для митного оформлення експортером, тобто компанією UAB «T&S MOBILE», яка виступала і декларантом, скасована.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції відповідно до митної декларації №205090/2018/034668 одержувачем товару була ОСОБА_3 , уповноважена позивачем на підставі довіреності на вчинення законних дій щодо представництва інтересів позивача під час купівлі автомобіля та здійснення, в тому числі, митного оформлення. Доказів протиправної змови повіреного та позивача на неправомірне зменшення розміру митних платежів при винесені оскаржуваної постанови та вході розгляду даної справи не встановлено.

В свою чергу, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на території України не доводить протиправних дій саме позивача і, в той же час, не спростовує факту придбання автомобіля за ціною, яка вказана при митному оформленні такого.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 531 МК України, щодо підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем оскаржена постанова у справі про порушення митних правил №0354/20500/19 від 12.06.2019 винесена без дотримання законодавчих приписів та без врахування обставин у справі, оскільки відповідачем не доведено наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил №0354/20500/19 від 12.06.2019, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року у справі №163/1288/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 20.11.2019