Справа № 320/5021/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року № 320/5021/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 12.08.2019 року №Ф-809-25.

В обгрунтування таких вимог позивач зазначив, що Взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюються виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» законодавством не передбачено.

Позивач зазначає, що після припинення діяльності як фізична особа-підприємець не звертався до контролюючого органу з відповідною заявою про взяття на облік платника єдиного внеску як особи, яка провадять незалежну професійну діяльність.

Окрім того, позивач вважає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

А відтак, позивач вважає протиправною вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 12.08.2019 року №Ф-809-25.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач проти позову заперечував, надав до суду письмовий відзив, у якому просив суд відмовити в його задоволенні та зазначив, що Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області мало всі передбачені чинним законодавством підстави для винесення та направлення спірної вимоги. Відповідач вважає, що спірна вимога відповідає всім вимогам Закону, як по формі, так і по змісту, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Окрім того, у відзиві заявлено клопотання про заміну відповідача на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

Судом встановлено, що згідно Постанови Кабінету Міністрів №1200 від 18.12.2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України.

Також згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21.08.2019 року Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінетів Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019, №26, ст.900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тобто фактично функції з реалізації державної податкової політики на разі виконуються ДПС України, в той час, згідно вищезазначених положень - здійснення функцій ДФС припинено.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Таким чином, з огляду на вказані обставини та положення ПК України, функція адміністрування податків та зборів належать до повноважень Головних управлінь ДПС в областях.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне замінити первинного відповідача - ГУ ДФС у Київській області на його правонаступника ГУ ДПС у Київській області.

Протокольною ухвалою суду від 31.10.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно інформації з ЄДРПОУ та підтверджується реєстраційними та обліковими даними АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 був зареєстрований в якості ФОП з 11.04.1995 року по 28.12.2016 року, (перебував на спрощеній системі оподаткування - з 01.04.2013 по 01.04.2016).

Як вбачається з витягу з ІТС «Податковий блок» - 20.03.2013 ОСОБА_1 було встановлено ознаку особа, що здійснює незалежну професійну діяльність. 30.07.2019 з ОСОБА_1 - зазначену ознаку було знято.

Відповідно до витягу з реєстру страхувальників ОСОБА_1 взятий на облік платника єдиного внеску - 12.04.2007. реєстраційний номер платника єдиного внеску 3.

Згідно з даними облікових карток платника у позивача була накопичена заборгованість по єдиному соціальному внеску за наступні періоди:

19.04.2016 року платнику автоматично нараховано ЄВ в сумі 909,48 за І квартал 2016 року, як ФОП, що перебувають на спрощеній системі оподаткування;

01.02.2017 року нараховано ЄВ платником самостійно по строку подання декларації в сумі 909,48 грн.;

02.05.2018 року автоматично нараховано розрахункову суму ЄВ за 2017 рік в сумі 8448,0 грн.;

19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018, 21.01.2019 автоматично нараховано ЄВ як особам, що займаються незалежною професійною діяльністю в сумі 2457,18 грн. за 2018 рік в загальній сумі 9828,72 грн.;

28.10.2018 - Рішення про застосування штрафних санкцій № від 13.09.2018 - нараховано штраф у розмірі 1814,62 грн., та нараховано пені в сумі 12147,55 грн.;

19.04.2019, 19.07.2019 автоматично нараховано ЄВ як особам, що займаються незалежною професійною діяльністю в сумі 2754,18 грн. за І та II кв.2019 рік в загальній сумі 5508,36 грн.;

21.08.2019 нараховано ЄВ платником самостійно по строку подання декларації (ліквідаційна звітність) в сумі 918,06 грн за липень 2019 року.

Таким чином, станом на 31.07.2019 заборгованість складала - 37747,25 грн., а 01.10.2019 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виникла заборгованість в сумі 38665,31 грн.

У зв`язку з наявністю за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-809-25.

Позивач, вважаючи спірну вимогу безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, єдиного соціального внеску зокрема, щодо прийняття, обробки, обліку контролюючими органами податкової звітності, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України (далі - ПКУ) та Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464).

Так ст.4 Закону № 2464 визначено суб`єктний склад платників єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону № 2464 платниками ЄСВ є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які проводять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 2 та ч. З ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Починаючи з 01.01.2017 набули чинності зміни до Закону №2464, якими на кожну фізичну особу-підприємця та особу, яка провадить незалежну професійну діяльність покладається обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску незалежно від обраної системи оподаткування, факту здійснення нею підприємницької діяльності/отримання доходу та незалежно від фінансового стану платника.

Абзацом третім частини восьмої ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464) встановлено, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ), нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄВ.

Пунктом 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 визначено, що ЄВ, зокрема для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом № 2464. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Таким чином, базу нарахування ЄВ зобов`язані визначити платники, вказані у п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464, як ті, що отримують, так і ті, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності.

ЄВ встановлюється у розмірі 22 відс. до визначеної ст. 7 Закону № 2464 бази нарахування ЄВ (частина п`ята ст. 8 Закону № 2464).

Отже, не зважаючи на те, що позивач не здійснював незалежну професійну діяльність в якості адвоката та не отримуючи від неї жодного доходу зобов`язаний був нараховувати і сплачувати ЄСВ, оскільки у цей період він був зареєстрований як самозайнята особа, особа, яка проводить незалежну професійну діяльність у сфері юридичної практики.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі за текстом - Закон №5076):

Адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону №5076, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 Закону №5076 до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості: інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Відповідно до даних з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю Позивачем зупинено лише - 26.06.2019.

Таким чином, позивач не був позбавлений обов`язку, який передбачено п.п. 2-3 ст. 7 Закону №2464, щодо нарахування і сплати ЄСВ за зайняття подібною діяльністю, зокрема у розмірах страхових внесків за кожен звітний період.

Граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік - 9 лютого 2018 року та відповідно до внесених змін з 01.01.2018 року єдиний внесок сплачується щоквартально по строку.

19 квітня 2018 року, 19 липня 2018 року, 19 жовтня 2018 року, 19 січня 2019 року та за поданим звітом за 2018 рік (по строку 9 лютого 2019 року) - в день подання такого звіту.

Сума єдиного внеску для ФОП - платників єдиного податку у 2018 році не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (22% від мінімальної заробітної плати: 3723 гри. х 22% = 819,06 грн.).

Судом встановлено, що станом на 31.07.2019 заборгованість складала - 37747,25 грн., а 01.10.2019 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виникла заборгованість в сумі 38665,31 грн.

Як вбачається з витягу з ІТС «Податковий блок» - 20.03.2013 ОСОБА_1 було встановлено ознаку особа, що здійснює незалежну професійну діяльність. 30.07.2019 з ОСОБА_1 - зазначену ознаку було знято.

Відповідно до п. 3 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі за текстом - Інструкція N2449), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі слати єдиного внеску.

У зв`язку з наявністю за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-809-25.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з вимогами п. З розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/11623/16.

Підсумовуючи викладене, контролюючий орган мав всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги та направлення її на адресу позивача. Спірне рішення відповідає всім критеріям, визначеним Законом № 2464 та Інструкцією №449, як по формі, так і по змісту, було належним чином вручене платнику, а тому підстави для її скасування у судовому порядку відсутні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у повному обсязі спростував докази та аргументи, які було надано позивачем. За таких обставин позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.