Справа № 140/2597/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11538/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Кзензюк А.Я.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 12 год. 48 хв. 27 вересня 2019 року у справі №140/2597/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Таранка Дмитра Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

12.09.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного виконавця Таранка Дмитра Вікторовича, просив визнати протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про виконавче провадження» дії відповідача щодо накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати, скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.06.2019 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати, позивачу на рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» в особі Луцької філії.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк» має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Суд першої інстанції вказав, що відповідно до інтернет-сторінки АТ КБ «Приватбанк» (https://privatbank.ua/platezhnie-karty/pensionnaya-karta) на картку для виплат можуть зараховуватись інші кошти, окрім пенсії. Крім того, суд першої інстанції вказав, що доводи позивача про порушення його прав з боку приватного виконавця в частині арешту коштів, що надходять від Пенсійного фонду України, як пенсійні виплати, спростовуються змістом оскаржуваної постанови, в якій приватний виконавець зробив застереження з приводу неможливості здійснювати арешт коштів, які містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що пенсія є єдиним джерелом доходу, загальний розмір відрахувань з пенсії не може перевищувати 20% розміру такої, а тому арешт всіх коштів у вигляді пенсійних виплат вважає неправомірним. Скаржник вказує, що на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» надходять кошти від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати і більше ніяких коштів не надходить.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином, в порядку статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 14 січня 2019 року ВП №58042334 постановлено стягнуту з боржника ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. основну винагороду у сумі, еквівалентній 35546,79 доларам США (а.с.37-39).

04 червня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Д.В. із заявою №589 про прийняття до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 14 січня 2019 року ВП №58042334 (а.с.36).

04 червня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59277507 щодо виконання постанови №58042334 від 14 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. основної винагороди у сумі, еквівалентній 35 546,79 доларам США, яка надіслана сторонам виконавчого провадження (а.с.33-35).

Крім того, 04 червня 2019 року відповідач виніс постанову про арешт коштів боржника ВП 59277507 відповідно до якої, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Не погоджуючись з такими діями приватного виконавця, вважаючи такі протиправними в частині арешту коштів, які надходять від Пенсійного Фонду України як пенсійні виплати, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі Закон № 1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця входить до складу коштів виконавчого провадження (пункт 1 частини 1 статті 42 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів (пункт 8 розділ VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника»).

При цьому, спірним питанням у даній справі, з огляду на підстави звернення до суду з адміністративним позовом та апеляційною скаргою, є арешт грошових коштів, які надходять від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати на рахунок у АТ КБ «ПриватБанк».

Наявність підстав винесення постанови про арешт коштів боржника від 04.06.2019 ВП №59277507 та/чи повноваження відповідача на винесення такої скаржником в межах спірних правовідносин не оспорюються.

Зі змісту постанови про арешт коштів боржника від 04.06.2019 ВП №59277507 встановлено, що арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням витрат виконавчого провадження 971119,16 грн.

Копії вказаної постанови надіслана до банківських, інших фінансових установ для виконання та до відома, а також сторонам виконавчого провадження (а.с.29-30).

Разом з тим, Главою 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, (далі Інструкція №22) встановлено порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Відповідно до пункту 9.1 Інструкції №22 виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Пунктами 9.2 9.3 Інструкції №22 встановлено, що банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків. Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Згідно з пунктом 9.6 Інструкції №22 залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії: якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку; якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання; якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.

До матеріалів справи позивач долучив виписку по картці/рахунку 516874 НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я, згідно з якої за період січень червень на вказаний рахунок зараховано кошти з Пенсійного фонду, однак не надав доказів того, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання, що на такий не можуть зараховуватись інші кошти, окрім пенсійних виплат.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (підпункт 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III); поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 7.1.2 статті 7 вказаного Закону).

Таким чином, картка/рахунок позивача 516874 НОМЕР_1 може використовуватись для переказу (отримання) коштів від інших осіб, отримання готівки та виконання інших операцій, доступних в меню банкомата та касах відділень банків, для купівлі товарів та послуг з оплатою через електронні термінали, для здійснення операцій за допомогою інтернет-банкінгу, що скаржником належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 70 Закону № 1404-VIII встановлено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Вичерпний перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення, а також сум, стягнення з яких не здійснюється, закріплено статтею 73 Закону № 1404-VIII, в якому пенсійні виплати відсутні.

З врахуванням вказаного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винісши постанову про арешт коштів боржника, на реалізацію якої банківською установою накладено арешт на банківський рахунок скаржника, відповідач діяв у межах обсягу повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження».

Вищезгаданий банківський рахунок, на переконання суду апеляційної інстанції, не має спеціального режиму використання, а тому аргументи скаржника про те, що кошти на такому рахунку не можуть бути арештованими з підстав зарахування на нього пенсії є безпідставними.

В свою чергу, оскільки пенсійні виплати Законом № 1404-VIII не віднесено до коштів, на які не може бути звернено стягнення, стягнення на пенсію боржника, на яку встановлено відсоткове обмеження щодо відрахування, звертається у разі відсутності у нього коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, як це передбачено статті 68 Закону № 1404-VIII на підставі постанови виконавця.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні, з врахуванням предмету та підстав позову, викладено мотиви правомірності винесення відповідачем постанови про арешт коштів боржника від 04.06.2019 ВП №59277507, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року у справі №140/2597/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 20.11.2019