Справа № 826/8/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8/17 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 року № 20724-13 та зобов`язання повернути кошти у сумі 25000 грн., як помилково та/або надмірно сплачені до бюджету.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 року, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2016 року № 20724-13. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2018 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 року скасовано, справу № 826/8/17 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.06.2016 року №20724-13. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка була власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz ML 350, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2012, об`єм двигуна 3498 куб.см.

24.06.2016 року Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення форми №20724-13, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» всього в сумі 25 000 грн.

Позивачка, вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, звернулася до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки твердження відповідача про те, що вартість належного позивачці легкового автомобіля становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не підтверджуються належними доказами, визначення позивачу суми грошового зобов`язання з транспортного податку суперечить нормам Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII, положення якого набрали чинності з 01 січня 2016 року, до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України внесені зміни, згідно яких об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону від 24 грудня 2015 року №909-VIII в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»), а тому 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року складали 1033500 грн.

Таким чином об`єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі - Методика), відповідно до положень пункту 2 якої, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики).

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів вбачається, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема, середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Отже, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є інформація Мінекономрозвитку про середньо ринкову вартість ідентичного автомобіля, що належить позивачу.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року виходив з того, що обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача. Таку інформацію матеріали справи не містять, а тому впевнитись у наявності підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення неможливо.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання висновків Верховного Суду судом першої інстанції було витребувано у відповідача отриману від Мінекономрозвитку інформацію про автомобіль позивачки.

Так, у наданому податковим органом листі від 13.03.2019 року №3805-05/10927 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України зазначено, що відповідно до пунктів 5 і 6 Методики та за інформацією ДП "Держзовнішінформ" аналогічними автомобілю Mercedes-Benz ML 350 4MATIC є автомобіль Mercedes-Benz GLE-Series з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач. Розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість легкових автомобілів становила - Mercedes-Benz GLE-Series, 3,0 літра, бензин, 2014 року випуску та пробігом 54 000 км. - 776 028,00 грн.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що легковий автомобіль, зареєстрований за позивачкою не відноситься до об`єкту оподаткування, оскільки розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість вказаного автомобілю становила 776 028,00 грн., що є менше ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючий орган неправомірно відніс легковий автомобіль позивачки до об`єкту оподаткування, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання вчинити дії з повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 25000,00 грн., оскільки долучена до матеріалів справи квитанція про сплату позивачкою транспортного податку стосується іншого періоду, а саме транспортного податку за 2015 рік. Рішення, на підставі якого позивачкою сплачено транспортний податок, не оскаржено, доказів його скасування матеріали справи не містять, що свідчить про те, що сума, визначена згідно податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №8500-17, є узгодженою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в цій частині позовних вимог Верховним Судом не було наведено висновків і мотивів щодо неправильного вирішення судами першої та апеляційної інстанції справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивачки не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20.11.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев