Справа № 1.380.2019.004477
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1.380.2019.004477

18 листопада 2019 року

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Ходань Н.С.,

за участю:

представника позивача Павлишина М.О.,

представника відповідача Бондара В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України про визнання протиправним дій, стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України (місцезнаходження: 79019, м.Львів, вул.Липинського, 44), в якому просить суд:

-визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивача протиправними;

-стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 66063,36грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільнені через хворобу за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з ним, всупереч чинному законодавству, не проведений повний розрахунок, оскільки відповідач не виплатив на користь позивача одноразову грошову допомогу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. На момент звільнення зі служби його вислуга років на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції становить 16 років 02 місяці 28 днів, а підставою для звільнення слугував стан здоров`я, що підтверджується наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 07.06.2018 №143 о/с. На думку позивача, відповідно ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на отримання одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби, оскільки даним законом встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за станом здоров`я; які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше. Вважає відмову та бездіяльність відповідача необґрунтованими і протиправними, оскільки суперечить чинному законодавству. У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що ч.1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає виплату одноразової грошової допомоги лише звільненій особі, яка при звільнені має право на пенсію за цим Законом. Оскільки права на пенсію позивач згідно із законом на момент звільнення не мав, виплата йому одноразової грошової допомоги Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачена. Крім того, представник відповідача зазначає, що покликання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги є недоречною, оскільки права на пенсію позивач під час звільнення не мав, тому дія зазначеної постанови на нього не розповсюджується. На думку відповідача, право на пенсію не виникає автоматично у всіх звільнених осіб, воно виникає внаслідок певних обставин і на підставі певних документів. Тобто, навіть якщо позивачем на підставі зазначеної ним довідки МСЕК оформлено собі в подальшому інвалідність, то все рівно на момент звільнення він права на пенсію не мав, воно виникло лише на підставі медичного обстеження і вже після звільнення, та відсутність такого права при звільненні унеможливлює набуття права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Вважає, що на момент звільнення позивач не мав права на пенсію, тому виплата одноразової грошової допомоги йому не передбачена. Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

У строк, встановлений судом, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби (через хворобу) регулюється, зокрема, приписами ч. 1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», згідно з якими особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше 5 років і до 07.11.2015 були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - і жодним чином там не зазначено, як пише у відзиві відповідач, що закон передбачає виплату одноразової грошової допомоги лише такій звільненій особі, яка на момент звільнення має пенсію. Мати право на пенсію та отримувати пенсію - це окремі правові поняття, хоча і поєднують в собі елемент одного і того ж поняття «пенсія». Також окремість даних правових понять кореспондується в ст.18 даного закону, якою передбачено умови призначення пенсій по інвалідності, а саме - пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби та в п.10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги». Тому вважає, що звільнившись він мав право на пенсію яке реалізував за 54дні по звільненню.

У строк, встановлений судом, від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що навіть якби позивач і мав право на виплату одноразової грошової допомоги, то відповідно п.5 ст.100 Закону України «Про національну поліцію» унеможливлює її отримання, оскільки позивач вже брав для отримання інший вид одноразової грошової допомоги, а отримувати два види одноразової грошової допомоги дана правова норма не дозволяє.

Від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги в даній справі не є соціальною виплатою, а - вихідною допомогою і виплачуються роботодавцем та відносяться до правовідносин, які регулюються ст. 102 Закону України «Про національну поліцію» та ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до положень статей, які регулюють виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням законодавцем також затверджено постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей». Крім того, також зазначає, що в положеннях статей законів та в порядку виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням відсутні поняття права вибору одноразової грошової допомоги взагалі. Наведені норми вказують, що існує два різних види одноразової грошової допомоги, які нічим між собою не пов`язані: по інвалідності, відповідно до ст. 97-101 Закону України «Про національну поліцію» та одноразова грошова допомога при звільненні (вихідна допомога) відповідно до ст.102 Закону України «Про національну поліцію» і ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб», які мають свій окремий порядок виплати коштів.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Судом установлено таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції на посаді молодшого інспектора взводу №2 роти з фізичної безпеки Управління поліції охорони у Львівській області, маючи спеціальне звання старшого сержанта поліції.

Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 07.06.2018 №143 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 07.06.2018 звільнено через хворобу за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років в календарному обчисленні на день звільнення позивача становила 16років 06 місяців 11днів, до вислуги років зараховується стаж на пільгових умовах 00 років 02 місяці 25 дні.

25.07.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління поліції охорони у Львівській області, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Управління поліції охорони у Львівській області листом від 30.07.2019 №3077/43/33/01-2019 повідомило про те, що позивач на час звільнення не мав права на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому виплата одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону на позивача не розповсюджується.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не включив до складу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що передбачена ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , у зв`язку з чим звернувся до суду.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана норма права встановлює певні умови, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. Так, зазначена допомога виплачується особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Також умовою виплати відповідної допомоги є звільнення зі служби за станом здоров`я.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМ України від 17 липня 1992 року № 393), згідно з яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд встановив, що позивач проходив службу в Управлінні поліції охорони у Львівській області Національної поліції України наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 07.06.2018 №143 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 07.06.2018 звільнено через хворобу за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років в календарному обчисленні на день звільнення позивача становила 16років 06 місяців 11днів, до вислуги років зараховується стаж на пільгових умовах 00 років 02 місяці 25 дні.

Суд зазначає, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Таким чином, ОСОБА_1 належить до осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд зауважує, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, зокрема, які звільняються зі служби за станом здоров`я, має разовий характер та пов`язана із реалізацією права особи на проходження публічної служби впродовж передбаченого Законом строку, відтак одноразова допомога при звільненні за своєю суттю є компенсаційною виплатою, тоді як допомога по інвалідності є соціальною виплатою.

Зважаючи на викладене, суд не погоджується з аргументами Управління поліції охорони у Львівській області, що оскільки позивач оформлює документи щодо надання йому грошової допомоги відповідно до пп. 3 п. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», то позивачу не належить виплачувати одноразову допомогу у зв`язку із звільненням. Крім того, суд зазначає, що виплата ОСОБА_1 допомоги по інвалідності не є предметом цього спору.

Щодо обраного заявником способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність, тобто спосіб захисту порушеного права має бути таким, щоб забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні є зобов`язання Ууправління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40грн.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Стягнути з Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України (місцезнаходження: 79019, м.Львів, вул.Липинського, 44, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 21.11.2019.

Суддя Лунь З.І.