Справа № 809/1828/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/В-3/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 №876/2208/18 за виключними обставинами у справі № 809/1828/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області - далі ОУПФ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області) в якому просила: визнати відмову відповідача щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення протиправною дією та рішенням; зобов`язати ОУПФ призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу.

Постановою Ль//

вівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 року у справі №876/2208/18 рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено.

08.07.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами в порядку ст.361 КАС України. Заявник просить скасувати постанову від 29.05.2018 (№876/2208/18) у зв`язку з виключними обставинами.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що підставою для перегляду рішення апеляційної інстанції в порядку, визначеному ч.5 ст.361 КАС України, є прийняття Конституційним Судом України рішення від 04 червня 2019 у справі №2-р/2019, яким визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року№ 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами слід відмовити, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018р. №876/2208/18 у справі № 809/1828/17 апеляційну скаргу Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано- Франківської області задоволено, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, підставою для відмови Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії-за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є відсутність необхідного стажу роботи, згідно зазначеної статті, яка визначає право не пенсію за вислугою років.

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 4 місяці, з яких 25 років 1 місяць і 10 днів відноситься до спеціального стажу роботи, що є меншим, ніж той, що передбачений абзацом 2 пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Проте, апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції на підставі, яких такий дійшов висновку про наявність підстав для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058- IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Так, 8 вересня 2017 року позивач звернулася до ОУПФ із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ після досягнення 44-ри річного віку.

Відтак, умовами виплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення є сукупність наступних обставин: досягнення особою пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058- IV; призначення їй пенсії за віком; робота на час досягнення пенсійного віку у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ; наявність у нестрахового стажу на таких посадах (для жінок - 30 років); не отримання до цього будь-якої пенсії.

Таким чином, оскільки позивач, не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058- IV, зверталася за призначенням пенсії за вислугу років, немає достатнього страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, то і відсутні підстави для виплати їй допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058- IV.

За таких обставин, періоди роботи позивача на посадах медсестри ЦРЛ зараховується до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, однак його є недостатньо для призначення пенсії за вислугу років і для виникнення підстав виплати грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058 - IV.

Враховуючи вимоги статтей 55,56,60 Закону №1788-ХІІ, статті 26 та пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058- IV суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову ОСОБА_1 , а тому апеляційна скарга ОУПФ підлягає задоволенню.

Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду № 2-р/2019 від 4 червня 2019 року, жодним чином, не згадується питання щодо виплати грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, про що просить заявник, тільки щодо права призначення пенсії за вислугою років.

Слід зазначити, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Разом з тим, судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що на момент вирішення спірних правовідносин і на момент вирішення справи, Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 4 червня 2019 року ще не було винесено.

Апеляційний суд також звертає увагу, що на дату виникнення спірних правовідносин у цій справі, а також під час розгляду цієї справи у суді, правове регулювання було іншим, а позаяк рішення Конституційного Суду України має перспективну дію, управління діяло в межах правового поля і керувалося чинними на той момент положеннями законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 № 876/2208/18 за виключними обставинами у справі № 809/1828/17 є безпідставною, оскільки відповідно до частини другої статті 152 Конституції України Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Тобто, зазначені положення Закону №1788 втратили чинність з 4 червня 2019 року. Проте, у Рішенні не зазначено, які положення повинні застосовуватися замість тих, що визнані неконституційними. У зв`язку з цим, Рішення породжує юридичну невизначеність стосовно пенсійного забезпечення тих категорій громадян, умови пенсійного забезпечення яких були передбачені положеннями пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788, які втратили чинність на підставі Рішення.

З врахуванням вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 року у справі №809/1828/17 за виключними обставинами слід відмовити та залишити вказане судове рішення в силі.

Відповідно до положень статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 310, 321, 325, 328, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 року у справі №809/1828/17 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель