Справа № 1.380.2019.002316
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002316
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Терлецький О.О.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

пердставник відповідача Доскоч В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за вимушений прогул, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Яворівської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні заборгованості по заробітній платі за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018 протиправною;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 128 185, 86 грн, у тому числі: заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 236, 84 грн за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018; грошова компенсація за вимушений прогул з 21.05.2018 по 15.02.2019 в розмірі 89 517, 42 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4 431, 60 грн;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 100 000, 00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 08.12.2012 позивач займав посаду керівника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації Львівської області. Розпорядженням Яворівської районної адміністрайції з 01.02.2018 ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків. 19.03.2018 розпорядженням Яворівської районної адміністрайціїпозивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Проте рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 визнано протиправним та скасовано вказане розпорядження. Відповідно до розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 20.03.2018 позивача повторно відсторонено від виконання обов`язків. Так, 05.05.2018 розпорядженням Яворівської районної адміністрайції позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано вказане розпорядження відповідача. Яворівською районною державною адміністрацєю 21.05.2018 звільнено ОСОБА_1 з роботи, однак рішенням суду поновлено позивача на роботі. Позивач зазначає, що за період відсторонення позивача від виконання обов`язків з 01.02.2018 по 21.05.2018 Яворівської районної державної адміністрації не виплачена заробітня плата, а також не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням. Звертає увагу на те, що відповідачем протягом року порушувались права у сфері трудових відносин, ОСОБА_1 з онкохворою мамою залишився без засобів на існування, що, як наслідок, вплинуло на стан здоров`я позивача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив від 02.07.2019 (вх. № 22867), просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 20.06.2019 (вх. № 21531), в якому зазначає, що рішеннями суду скасовувались розпорядження Яворівської районної державної адміністрації про зауваження та про оголошення догани, проте не були скасовані розпорядження про відсторонення від виконання посадових обов`язків. Таким чином відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо виплати заробітньої плати, в тому числі за вимушений прогул. Звертає увагу, що за період відсторонення позивача від виконання обов`язків ОСОБА_1 перебував на лікарняному, відтак отримав виплату з фонду соціального страхування. Щодо моральної шкода зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди позивачем не надано доказів на підтвердження такої шкоди.

Представник відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив від 23.07.2019 (вх. 3 26106).

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 08.08.2012 № 188к ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника керівника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 31.01.2018 № 33/03-07 «Про відсторонення від виконання обов`язків» ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків начальника відділу культури та туризму Яворівської районної державної адміністрації з 01.02.2018.

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 19.03.2018 № 50/03-07 «Про оголошення зауваження» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення зауваження.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі № 813/1233/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 19.03.2018 №50/03-07.

20.03.2018 Яворівською районною державною адміністрацією ОСОБА_1 розпорядженням № 205/02-06 «Про проведення службового розслідування» відсторонено від виконання обов`язків начальника відділу культури та туризму.

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 05.05.2018 № 61/03-07 «Про оголошення догани» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 813/1964/18, визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної адміністрації від 05.05.2018 № 61/03-07.

21.05.2018 розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації №5 5/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 » позивача звільнено з роботи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі № 813/2268/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної адміністрації від 21.05.2018 №55/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018.

15.02.2019 розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації № 14/03-06 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018.

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 12.04.2019 № 36/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 » позивача звільнено з роботи.

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено при звільненні заборгованості по заробітній платі за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018 та грошової компенсація за вимушений прогул з 21.05.2018 по 15.02.2019, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України «Про державну службу» регулюються відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно з ч. 1 ст. 72 Закону України «Про державну службу» державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про державну службу» рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі:

наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження;

впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи;

перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

За приписами ч. 3 ст. 72 Закону України «Про державну службу» тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 Закону України «Про державну службу» під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.

Суд зазначає, що розпорядженням відповідача від 31.01.2018 № 33/03-07 «Про відсторонення від виконання обов`язків» ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків начальника відділу культури та туризму Яворівської районної державної адміністрації з 01.02.2018, розпорядженням від 19.03.2018 № 50/03-07 «Про оголошення зауваження» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено зауваження.

Проте рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі № 813/1233/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 19.03.2018 №50/03-07.

Яворівською районною державною адміністрацією 20.03.2018 ОСОБА_1 розпорядженням № 205/02-06 «Про проведення службового розслідування» повторно відсторонено від виконання обов`язків начальника відділу культури та туризму, розпорядженням від 05.05.2018 № 61/03-07 «Про оголошення догани» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 813/1964/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 05.05.2018 № 61/03-07.

Представником відповідача не заперечується факт не виплати заробітньої плати за час відсторонення позивача від виконання обов`язків, проте представник відповідача вказує на те, що за період відсторонення позивача від виконання обов`язків ОСОБА_1 перебував на лікарняному, відтак отримав виплату з фонду соціального страхування.

Суд звертає увагу, що даказів на підтвердження виплат ОСОБА_1 фондом соціального страхування представником відповідача не долучено до матеріалів справи.

Також щодо тверджень представника відповідача, що рішеннями суду скасовувались розпорядження Яворівської районної державної адміністрації про зауваження та про оголошення догани, проте не були скасовані розпорядження про відсторонення від виконання посадових обов`язків суд зазначає наступне.

В судовому порядку скасовано розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 19.03.2018 № 50/03-07 «Про оголошення зауваження» та від 05.05.2018 № 61/03-07 «Про оголошення догани».

Таким чином, державний службовець не вважається таким, що притягувався до дисциплінарної відповідальності, відтак у Яворівської районної державної адміністрації виник обов`язок оплатити у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку у відповідності до ч. 4 ст. 72 Закону України "Про державну службу".

На підставі наведеного, бездіяльність Яворівської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні заборгованості по заробітній платі за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018 є протиправною.

Як роз`яснено у п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 заробітна плата позивача за грудень 2017 - 9779,72 грн, за січень 2018 року - 9189,28 грн.

Згідно розрахунку норми тривалості робочого часу на 2017, викладеного у листі Міністерства праці та соціальної політики України, кількість робочих днів у грудні 2017 - 20 день.

Відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018, викладеного у листі Міністерства праці та соціальної політики України, кількість робочих днів у січні 2018 - 21 день.

Таким чином, сума доходу позивача згідно Порядку за грудень 2017 року - січень 2018 року становить 18969,00 грн (9779,72 грн + 9189,28 грн.) при загальній кількості робочих днів - 41 (20+21).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за грудень 2017 року -січень 2018 року становить 462,66 грн (18969,00 грн /41).

Таким чином, розмір заборгованість по заробітній платі за період відсторонення позивача від виконання обов`язків, що підлягала виплаті позивачу становить 34236, 84 (462,66 грн х 74 дні), без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

З метою ефективного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 236, 84 грн за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошової компенсація за вимушений прогул з 21.05.2018 по 15.02.2019 в розмірі 89 517, 42 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Проте судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі № 813/2268/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної адміністрації від 21.05.2018 №55/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2015.

Однак в рішенні суду не вирішено питання щодо про виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 15.02.2019 № 14/03-06 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018.

Представник відповідача не заперечує факт не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2018 по 15.02.2019.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, на підставі Порядку № 100 розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2018 по 15.02.2019, що підлягає виплаті позивачу становить 86 517, 42 грн (462,66 грн * 187днів), без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

В позовній зяві позивач також просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4 431, 60 грн, проте така вимога є передчасною оскільки фактичний розрахунок при звільненні в повному обсязі відповідачем не проведений.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь 100 000, 00 грн моральної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01. 2018 в справі № 804/2252/14, 20.02.2018 у справі 818/1394/17.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі № 813/1233/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 19.04.2018 №50/03-07.

Згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 813/1964/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 05.05.2018 № 61/03-07.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі № 813/2268/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Яворівської районної адміністрації від 21.05.2018 №55/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2015.

Суд зазначає, що систематичні, незаконні рішення відповідача безумовно заподіяли моральну шкоду позивачеві, вина Яворівської районної державної адміністраці у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 підтверджується рішеннями суду, якими визнано незаконними розпорядження щодо відповідача.

Неодноразове незаконне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також незаконне звільнення з займаної посади завдало позивачу моральної шкоди, що полягала, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації.

Позивачем до матеріалів справи долучено виписки з метичної карти про амбулаторне лікування, а також консультаційне повідомлення № 10 від 21.06.2019 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо визначення можливого розміру компенсації моральної шкоди ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного консультаційне повідомлення № 10 від 21.06.2019 можливий орієнтовно-рекомендований розмір компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) становить від 54 до 162 розмірі мінімальних заробітніх плат.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне зважаючи на численні незаконні дії та бездіяльність відповідача стягнути на корить ОСОБА_1 50 000, 00 грн моральної шкоди.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати бездіяльність Яворівської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні заборгованості по заробітній платі за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018 протиправною.

3.Стягнути з Яворівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 34236, 84 грн за час його відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 по 21.05.2018; грошову компенсацію за вимушений прогул з 21.05.2018 по 15.02.2019 в розмірі 86 517, 42 грн.

4.Стягнути з Яворівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 50 000, 00 грн моральної шкоди.

5.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6.Судовий збір в розмірі 1707,54 грн присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Яворівської районної державної адміністрації Львівської області (вул. І. Франка, 8, м. Яворів, Львівська область, 81000, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.11.2019.

Суддя Костецький Н.В.