Справа № 120/3063/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 листопада 2019 р. Справа № 120/3063/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.

представника позивача: адвоката Ліпенка Ю.К.

у відсутність представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" до Головного управління ДФС у Вінницькій області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що податковим органом проведена камеральна перевірка щодо декларування плати за землю за період 2017, 2018, 2019 роки, за результатом якої складено акт № 19301/50-05/14333937 від 16.05.2019 року у якому зроблено висновок про неподання товариством трьох декларацій по орендній платі за землю на території Сокиринецької сільської ради Вінницького району за 2017-2019 роки. На підставі цього акту винесено податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 510 грн. (по 170 грн. за кожну із трьох декларацій), яке в процедурі адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 22.08.2019 року залишено без змін.

На переконання позивача, податковий орган не мав жодних підстав для висновку про обов`язок товариства подавати за 2017-2019 роки декларації відносно орендної плати за землю з огляду на те, що договір оренди землі, укладений між орендодавцем - Вінницькою районною державною адміністрацією та орендарем - ЗАТ «Український мобільний зв`язок» (наразі ПрАТ «ВФ Україна) від 15.05.2009р. припинив свою дію у зв`язку з його розірванням 18.01.2013 року та подальшим поверненням орендованої земельної ділянки первісному орендодавцю Вінницькій районній державній адміністрації. Тобто, обов`язок позивача сплачувати плату за землю згідно п. 287.1 ст. 287 ПК України припинився 31.03.2014 року, коли земельна ділянка була фактично передана власнику. Відповідно, на переконання позивача, починаючи з 31.03.2014 року товариство не є орендарем земельної ділянки та не є платником плати за землю (платником орендної плати), що виключає подання податкової декларації з плати за землю за період 2017, 2018 та 2019 роки.

Крім того, позивач також вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта камеральної перевірки, який складено в порушення пп. 75.1.1. п. 75.1 ст. 75 ПК України без посилання на інформаційні бази та відповідні дані із них, що могли бути підставою для встановлення факту неподання декларацій.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

16.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 49384), в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, зазначив, що ПрАТ «ВФ Україна», як орендарем земельної ділянки для потреб зв`язку будівництва базової станції мобільного зв`язку розташованої на території Сокиринецької сільської ради, за межами населеного пункту до контролюючого органу протягом 2017, 2018 та 2019 року не подавались податкові декларації з плати за землю, а податкове зобов`язання не сплачувалось, що в свою чергу зумовило прийняття спірного податкового повідомлення рішення від 06.06.2019 року № . Представник відповідача зіслався на те, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни( п. 288.1 ст. 288 ПК України). Так, Сокиринецькою сільською радою інформація про припинення права оренди земельної ділянки ПрАТ «ВФ Україна» до ГУ ДФС у Вінницькій області не надавалась. Водночас, відповідно до електронних баз даних АІС «Податковий Блок» звітність по орендній платі за землю від позивача за 2017, 2018 та 2019 роки не надходила, що й послугувало підставою для висновку про порушення ПрАТ «ВФ Україна» вимог п. 286.2 ст. 286 ПК України. З огляду на це відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення він діяв на підставі та в спосіб, передбачений законодавством, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року задоволено клопотання представника відповідача та в порядку статті 52 КАС України здійснено заміну первинного відповідача - Головного управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області.

У судовому засіданні 22.10.2019 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував.

У зв`язку з необхідністю витребування у сторін додаткових доказів, у судовому засіданні 22.10.2019 року було оголошено перерву до 12.11.2019 року.

12.11.2019 року представник відповідача до суду не з`явився, подавши письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи у його відсутність. А згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Головним управлінням ДФС у Вінницькій області проведено камеральну перевірку щодо своєчасності подання податкової декларації по орендній платі за землю ПрАТ «ВФ Україна» за періоди 2017, 2018, 2019 роки, за результатом якої складено акт від 16.05.2019 року за № 19301/50-05/14333937, в якому зроблено висновок про порушення платником вимог п. 286.2 ст. 286 ПК України, а саме: підприємством не подано до контролюючого органу податкові декларації по орендній платі за землю за 2017, 2018, 2019 роки.

На підставі висновків цього акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року № яким до ПрАТ «ВФ Україна» на підставі п. 120.1 ст. 120 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДФС України, яка своїм рішенням від 22.08.2019 № 40481/6/99-99-11-06-01-25 скаргу ПрАТ «ВФ Україна» залишила без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Наведене спонукало позивача звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пунктом 288.2 статті 288 ПК України визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України, передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (пункт 286.3 статті 286 Податкового кодексу України).

Пункт 287.1 статті 287 ПК України встановлює, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Тобто, орендна плата сплачується орендарем за період фактичного перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Судом встановлено, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 06.06.2019 року № позивача притягнуто до відповідальності за неподання податкових декларацій з плати за землю (оренди) за 2017, 2018, 2019 роки за наявності підстав щодо користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі, укладеного між Вінницькою районною державною адміністрацією та ЗАТ «Український мобільний зв`язок» від 15.05.2009 року.

Тобто, в межах розгляду даної справи суду першочергово необхідно з`ясувати наявність у позивача обов`язку подання декларацій відносно орендної плати за 2017-2019 роки та існування правових підстав для подання таких декларацій - наявність укладеного договору оренди відповідної земельної ділянки в зазначений період.

Так, як свідчать матеріали справи, 15.05.2009 року між Вінницькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ЗАТ «Український мобільний зв`язок» (орендар) було укладено договір оренди землі, площею 0,04 га для потреб зв`язку будівництва базової мобільної станції мобільного зв`язку на території Сокиринецької сільської ради Вінницького району, за межами населеного пункту. Договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах від 27.08.2009 року за №57.

В доповнення до цього договору сторони уклали акт-прийому передачі земельної ділянки, за яким Вінницька районна державна адміністрація (орендодавець) передала у строкове платне користування ЗАТ «Український мобільний зв`язок» (орендар) земельну ділянку, площею 0,0400 га, з них 0,0400 га землі під господарським двором, для потреб зв`язку - будівництва базової станції мобільного зв`язку на території Сокринецького сільської ради, за межами населеного пункту.

Як зазначено у п.п. 34.1 та 34.2 Договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Судом також встановлено, що 18.01.2013 року позивач та орендодавець Вінницька районна державна адміністрація уклали угоду про розірвання Договору оренди землі від 15.05.2009 року, за умовами якої сторони дійшли спільної згоди про припинення дії вищезазначеного договору оренди. Так, згідно п. 2 цієї Угоди підписання її Сторонами є прямим підтвердженням того, що Сторони в повному обсязі виконали власні зобов`язання по зазначеному Договору та не мають взаємних претензій одна до одної. Додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації (п. 3 Додаткової угоди про розірвання Договору оренди землі від 15.05.2009 року).

На підставі акта приймання-передачі земельної ділянки від 31.03.2014 року на виконання Угоди про розірвання договору оренди землі від 15.05.2009 року, орендовану земельну ділянку було повернуто Вінницькій районній державній адміністрації.

За весь фактичний період перебування землі в користуванні у позивача у 2013 році, а також за січень - березень 2014 року, товариством було сплачено орендну плату в повному обсязі та подано уточнюючу податкову декларацію із плати за землю за 2014 рік із відомостями про задекларовані суми податкового зобов`язання за відповідний період користування такою земельною ділянкою, про що свідчать підтверджуючі в матеріалах справи докази.

Таким чином судом встановлено, що фактичне користування спірною земельною ділянкою припинено позивачем 31.03.2014 року, з моменту її повернення орендодавцю Вінницькій районній державній адміністрації. Тобто, з квітня 2014 року позивач втратив статус користувача земельної ділянки, і, відповідно платника орендної плати.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що зі змісту рішення про результати розгляду скарги від 22.08.2019 року № 40481/6/99-99-11-06-01-25 вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року № приймалося з урахуванням інформації Сокиринецької сільської ради про віднесення ПрАТ «ВФ Україна» до переліку орендарів, з якими укладено договори оренди земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту. Податковий орган фактично виходив з того, що угода від 18.01.2013 року про розірвання договору оренди землі від 15.05.2009 року (зокрема, згідно п. 3 цієї угоди вона набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації) не зареєстрована в Державному реєстрі, що не зумовило припинення договірних відносин із Орендарем.

При цьому, відповідач залишив поза увагою обставину того, що право оренди землі за договором від 15.05.2009 року не підлягало реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На час укладення договору оренди землі (15.05.2009р.) підлягало реєстрації не право, а договір, що власне було зроблено сторонами шляхом реєстрації такого договору у Вінницькій регіональній філії Державного підприємства «Центр ДЗК» 27.08.2009 року.

Угода про розірвання договору оренди була укладена 18.01.2013 року. Проте, починаючи з 01.01.2013 року діюче законодавство уже не передбачало державну реєстрацію договорів оренди землі. Зокрема, 01.01.2013 року втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», на підставі положень якої і був зроблений запис в п. 3 Угоди від 18.01.2013р. про розірвання договору оренди землі від 15.05.2009р.

Тобто, починаючи з 01.01.2013р. державна реєстрація договорів оренди землі та додаткових угод до них, в тому числі і угод про розірвання договорів оренди землі не проводилась і не могла бути проведена.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки Договір оренди землі від 15.05.2009р. укладено сторонами у простій письмовій формі, відтак Угода про розірвання Договору оренди землі є укладеною і такою, що набрала чинності з 18.01.2013 року з моменту її підписання сторонами. При цьому суд враховує те, що сам факт набрання чинності угоди від 18.01.2013 року не залежить від державної реєстрації припинення права оренди землі.

Як зазначено у п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Враховуючи те, що договір оренди земельної ділянки від 15.05.2009р. вважається припиненим з моменту укладання угоди про його розірвання від 18.01.2013 року, тому у позивача обов`язок здійснення плати за землю обумовлювався фактичним періодом перебування цієї земельної ділянки у користуванні, тобто до 31.03.2014 року (моменту повернення земельної ділянки Орендарю згідно акту приймання-передачі від 31.03.2014р.). Даний обов`язок позивач виконав у повному обсязі.

Додатковим підтвердженням того, що договір оренди землі від 15.05.2009р. є припиненим слугує і ухвала господарського суду Вінницької області від 22.08.2019 року по справі №902/470/19 за позовом Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури діючого в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницької районної державної адміністрації до ПрАТ «ВФ Україна» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати. Так, даною ухвалою господарський суд закрив провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, а саме доведеним фактом передачі позивачем спірної земельної ділянки Вінницькій районній державній адміністрації згідно акту приймання-передачі від 31.03.2014р.

За наведених вище обставин висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 286.2 ст. 286 ПК України щодо не подання податкових декларацій по орендній платі за землю за 2017-2019 роки є безпідставним. Як наслідок, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується решти доводів позивача про порушення податковим органом порядку проведення камеральної перевірки, передбаченої п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, в частині не зазначення в акті перевірки посилання на інформаційні бази, відомості з яких могли бути підставою для встановлення факту неподання декларацій, то такі покликання ПрАТ «ВФ Україна» суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Як слідує зі змісту акту перевірки № 19301/50-05/14333937 від 16.05.2019р., при її проведені податковим органом використано дані інформаційної бази ІС «Податковий блок» за результатами опрацювання якої встановлено відсутність даних про подані податкові декларації по орендній платі за 2017-2019 роки.

Тобто, умови проведення камеральної перевірки, які передбачені п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України відповідачем дотримані були.

Як зазначено у частині другій статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 06.06.2019 року № . Натомість, наявні у матеріалах справи докази підтверджують обґрунтованість доводів позивача в частині скасування такого рішення. Відповідно, заявлений позивачем адміністративний позов належить задовольнити.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1921 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.72, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 39, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 06.06.2019 року № .

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" (, місцезнаходження: вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, 01601);

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницьке область, 21028).

Повне судове рішення складено 18.11.19.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович