Справа № 460/2118/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2019 року м. Рівне №460/2118/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 №21376-17 у сумі 21 327,90 грн.

Мотивуючи вимоги позову, зазначав про те, що відповідачем протиправно сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки), так як у зв`язку з зупиненням з 06.09.2016 права на зайняття адвокатською діяльністю він не здійснював адвокатської діяльності та отримував дохід від такої діяльності. Вказане свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску як само зайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення. З покликанням на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05.11.2018 у справі 3820/1538/17, а також на рішення Рівненського окружного адміністративного суду, які набрали законної сили, у справах №460/126/19 та №460/1235/19, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Вказував на те, що позивач безпідставно не здійснив нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що є порушенням вимог Податкового кодексу України та закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Відтак, контролюючим органом правомірно визначено позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З огляду на наведене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.37-38).

Позивач, не погоджуючись з аргументами відповідача, викладеними у відзиві, а також повністю підтримуючи позицію, викладену в позовній заяві, 10.10.2019 подав відповідь на відзив. Зазначав, що відповідач не обґрунтував відзив нормами ПК України, Закону Україну "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та просив позов задовольнити повністю (а.с.44-45).

Ухвалою суду від 18.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Рівненській області про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.04.2015 ОСОБА_1 Радою адвокатів Рівненської області було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1153.

На підставі заяви позивача від 06.09.2016 його адвокатську діяльність було зупинено. Ці дані містяться у Єдиному реєстрі адвокатів України, що підтверджується витягом від 16.01.2019 (а.с.21-22).

Згідно з актом-прийому передачі від 08.09.2016 адвокат ОСОБА_1, у зв`язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, передає, а Рада адвокатів Рівненської області приймає на зберігання оригінали посвідчення адвоката №1151, виданого РАРО 15.04.2015, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РИ №1153, виданого РАРО, рішення №13 від 18.03.2015 (а.с.23).

16.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було сформовано вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21327,90 грн (а.с.8).

Не погоджуючись з вказаною вимогою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.п.2, 6 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

У силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, зобов`язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Поряд з цим, суд вважає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Згідно з вимогами ч.1 ст.1 Закону №5076-VI адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону №5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини 3 статті 31 Закону №5076-VI передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Відповідно до ч.5, 6 ст.31 Закону №5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Статтею 32 Закону №5076-VI визначено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №5076-VI Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

З системного аналізу вказаних правових норм слідує, що правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю упродовж певного строку, в той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є цілковита неможливість її наступного здійснення, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тобто, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Суд зазначає, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

З огляду на наведене, дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, не може бути поширена на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності. Зазначений Порядок передбачає лише порядок припинення сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі припинення провадження незалежної професійної діяльності.

Правові висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №820/1538/17.

Як зазначено судом вище, право позивача на заняття адвокатською діяльністю було зупинено згідно з поданою ним заявою від 06.09.2016.

Відповідно, з 06.09.2016, у зв`язку із зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, ОСОБА_1 не здійснював такої діяльності та не отримував від неї дохід. Доказів на підтвердження протилежного відповідачем надано не було.

Зазначені обставини виключають обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Вказані обставини встановлені в рішеннях Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі 460/126/19 та від 23.07.2019 у справі №460/1235/19, що набрали законної сили, а тому не доказуються при розгляді даної справи в силу вимог ч.4 ст. 78 КАС України.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначену в вимозі від 16.08.2019 №Ф-21376-17, контролюючим органом було розраховано за період з 19.04.2018 по 31.07.2019, тобто в період зупинення права позивача на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.41), а також без врахування рішень Рівненського окружного адміністративного суду у справах №460/126/19 та №460/1235/19, якими скасовано вимоги про сплату позивачем боргу (недоїмки) за аналогічних обставин та підстав, що суперечить чинному законодавству.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога сформована контролюючим органом неправомірно, не в межах повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області, витрати зі сплати судового збору на суму 768,40 грн, сплачені згідно з квитанцією від 13.09.2019, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.17).

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

За змістом ч.1, 2 ст.132 КАС України судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов`язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Стороною позивача, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4229,70 грн, додано до матеріалів адміністративної справи: ордер серії РН-366 від 24.08.2019 (а.с.47), договір №5цас про надання правничої допомоги від 20.11.2018 (а.с.52), акт приймання-передачі послуг по договору №5цас від 20.11.2018 про надання правничої допомоги у справі №460/2118/19 від 14.10.2019 (а.с.53), розрахунок, проведений на електронному калькуляторі розміру винагороди адвоката за надання БВПД у (ЦАС) цивільній чи адміністративній справі на відповідній стадії процесу або (ПРК) свідку/потерпілому/заявнику у кримінальному провадженні на відповідній стадії (а.с.54), квитанцію від 22.10.2019 №ПН1754 (а.с.55).

Суд враховує, що згідно з акта приймання-передачі послуг по договору №5цас від 20.11.2018 про надання правничої допомоги у справі №460/2118/19 від 14.10.2019 вартість наданих послуг з прийняття участі у одному судовому засіданні Рівненського окружного адміністративного суду складає 903,15 грн.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, тобто без проведення судових засідань, суд вважає, що на дату постановлення рішення у справі документально підтвердженими є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3326,55 грн.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу частково співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 3326,55 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 №21376-17 у сумі 21 327,90 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області ( ), судові витрати у загальній сумі 4094,95 грн, з яких суму судового збору у розмірі 768,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3326,55 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 листопада 2019 року.

Суддя Борискін С.А.