Справа № 1.380.2019.003534
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року № 857/10265/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.003534 (суддя Сасевич О.М., м.Львів) за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Фонд) звернулось до суду із позовом до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» (далі ФГ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 26616,67 грн та пені 1245,66 грн, разом 27862,33 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує на те, що відповідачем виконано норматив працевлаштування осіб з інвалідністю та створення робочих місць у 2018 році, зазначає, що відсутній обов`язок щодо подання звіту форми 3-ПН, а твердження позивача щодо не створення робочого місця для особи з інвалідністю є помилковим.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без - задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2018 року та обов`язку щодо інформування територіального органу Державної служби зайнятості про наявність вакантної посади для працевлаштування особи з інвалідністю.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.06.2019 відповідачем подано до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма №10-ПІ). Відповідно до вказаного звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2018 році складала 9 осіб, при цьому норматив створення робочих місць для інвалідів становить 1 робоче місце. Середньорічна заробітна плата штатного працівника склала 53233,31 грн (а.с.8).

Відповідно до наказу підприємства від 01.11.2018 №8-к, з 02.11.2018 на роботу було прийнято ОСОБА_1 , який є інвалідом III групи, що підтверджується копією довідки МСЕК від 19.03.2015 №704175 ( а.с.36-37).

На підставі наданого відповідачем звіту за 2018 рік позивачем за 1 нестворене робоче місця для працевлаштування інвалідів здійснено розрахунок боргу, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій склала 26616,67 грн, а сума пені за 78 днів прострочення 1245,66 грн (а.с.9).

Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №875-XII) визначено основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов,які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями та інтересами.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

В силу вимог частини дев`ятої статті 19 даного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно, до вимог частини десятої статті 19 Закону №875-XII керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи видно та вірно встановлено судом першої інстанції, що ФГ до Фонду подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік форми №10-ПІ, в якому, зокрема, зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) 9 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, однак не створив жодного.

Факт невиконання нормативу робочого місця встановлений наступним чином.

Так, положеннями пункту 3.2.5 «Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України (далі Мінсоцполітики) від 10.02.2007 №42 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 13.02.2007 за №117/13384; далі Інструкція; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців 12 (тобто місяців).

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників, облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно обчислюється в бік збільшення).

Згідно наказу відповідача від 01.11.2018 №8-к, з 02.11.2018 на роботу було прийнято - ОСОБА_1 , який є інвалідом ІІІ групи.

Проте, навіть з урахуванням того, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві 2 місяці у 2018 році, отримано наступний коефіцієнт 1*2/12=0,166666667, що шляхом математичного округлення дорівнює 0, що, у свою чергу, свідчить про відсутність працевлаштованих осіб з інвалідністю.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства, норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2018 року відповідачем не виконано.

За змістом статті статі 20 вищезазначеного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідач самостійно в строк до 15.04.2019 адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю не сплатив.

Крім того, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №5067-VI), роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання наведеної вище норми статті 50 Закону №5067-VI наказом Мінсоцполітики від 31.05.2013 №316 (у редакції наказу Мінсоцполітики від 05.12.2016 №1476) затверджено «Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (зареєстровано в МЮУ 17.06.2013 за №988/23520; далі - Порядок №316).

Відповідно до пункту 5 розділу 1 Порядку №316, форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відтак, приписами Закону №5067-VI та Порядку №316 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Проте, матеріалами справи підтверджується те, що інформація про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю до центру зайнятості відповідачем у 2018 році не надавалась (а.с.21).

При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачем звітності за формою №3-ПН з моменту виникнення підстав для його подання, суду також не надано.

З огляду на викладені норми, необхідно вказати, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок працевлаштування інвалідів, шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування, в тому числі і центри зайнятості.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду щодо подібної категорії справ від 15 серпня 2019 року у справі №812/579/17.

При цьому, Законом №875-XII визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук роботи для працевлаштування такого інваліда.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми №3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 2 травня 2018 року у справі №804/8007/16.

Отже, ФГ не виконало обов`язок з інформування територіального органу Державної служби зайнятості про наявність вакантної посади для працевлаштування особи з інвалідністю.

Неповідомлення про наявність вакансій уповноважених органів, установ, організацій (у тому числі місцевого центру зайнятості, спілки організацій інвалідів, тощо), відсутність розміщення таких повідомлень в засобах масової інформації (у тому числі друкованих) підтверджують порушення вимог Стандартних правил забезпечення рівних можливостей для інвалідів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 20 грудня 1993 року, а також Державної типової програми реабілітації інвалідів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 року №1686.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не було дотримано вимог Закону №875-XII, що, у відповідності до статті 19 цього Закону, є підставою для нарахування адміністративно-господарських санкцій.

Що стосується розміру санкції та нарахованої пені, то судом апеляційної інстанції не встановлено невірності їх розрахунку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.