Справа № 1.380.2019.004688
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004688
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Надич М.О., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Улибіна В.О.

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16 жовтня 2019 року, просить:

- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Львівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 «Про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу ОСОБА_4 у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі»;

- зобов`язати виконавчий комітет Львівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 та прийняти рішення про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі;

- встановити судовий контроль за виконанням даного рішення суду в порядку ст. 382 КАС України шляхом зобов`язання виконавчого комітету Львівської міської ради подати протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили звіту про його виконання;

- стягнути з Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася з відповідними заявами до виконавчого комітету Львівської міської ради з проханням про надання дозволу на проведення перепоховання останків рідного дядька ОСОБА_3 з Пагорбу ОСОБА_4 у м. АДРЕСА_1 на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі, проте жодної реакції на звернення від виконавчого комітету Львівської ради не надійшло, проігнорованим залишився і адвокатський запит адвоката Орлова І.Ф. від 03.09.2019 року.

Так, статтею 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та п. 2.12 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 року зазначено, що рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання виноситься за результатами розгляду поданих документів, відмова можлива лише відсутності підстав. Відмова у наданні дозволу має бути належно обґрунтована.

Позивач категорично не згідна з позицією відповідача щодо допущеної бездіяльності відносно нерозгляду її заяви, поданої законним представником ОСОБА_2 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з ОСОБА_5 у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі».

На думку позивача, відповідач, не виконує належним чином свої дискреційні повноваження, не надає дозвіл, і не надає обґрунтованої відмови, в якій було б зазначено підстави для відмови у задоволенні заяви про проведення перепоховання. Тому, єдиним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на перепоховання.

Саме тому просить адміністративний позов задоволити та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Львівської міської ради подати протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили звіту про його виконання.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити повністю.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні 24.10.2019 року представник відповідача визнала допущену бездіяльність щодо нерозгляду заяви, поданої законним представником позивача ОСОБА_2 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі» та зазначила, що дане питання слід розглядати на найвищому державному рівні із комплексним залученням багатьох органів влади.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 17 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 03 жовтня 2019 року задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні 24.10.2019 року ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

13.08.2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Виконавчого комітету Львівської міської ради, а саме Управління інженерного господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради заяву про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі.

Предметом спору є правомірність бездіяльності Виконавчого органу Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви позивачки, поданої законним представником ОСОБА_2 від 13.08.2019 року та неприйняття обґрунтованого рішення щодо даної заяви.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, врегулювання відносин, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлення гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання визначені Законом України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року №1102-ІV (далі - Закон №1102).

Статтею 1 Закону №1102 визначено поняття поховання, відповідно до якого, поховання - це діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Відповідно до статті 21 Закону №1102, перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.

Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України.

Перепоховання останків померлих, воїнів із братських і одиночних могил здійснюється з дотриманням вимог законів України «Про охорону культурної спадщини» та «Про увічнення Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років».

Під час перепоховання останків померлих контроль за дотриманням безпечних умов праці протягом усього терміну ведення робіт здійснює виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради.

Перепоховання останків померлих здійснюється за рахунок коштів особи, яка ініціює перепоховання.

На виконання Закону №1102, Державним комітетом України з питань житлово - комунального господарства затверджено Порядок утримання кладовищ та інших місць поховань № 193 від 19.11.2003 року (далі Порядок №193).

Пунктом 2.12 Порядку №193 встановлено, що перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини.

Для прийняття рішення щодо здійснення перепоховання останків померлого користувач місця поховання подає такі документи: заяву користувача з обґрунтуванням причин перепоховання; висновок місцевого закладу санепідемслужби про можливість ексгумації; лікарське свідоцтво про смерть; дозвіл виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.

За результатами розгляду поданих документів виноситься рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання чи, у разі відсутності підстав, видається користувачу обґрунтована письмова відмова.

Аналіз наведених правових норм вказує, що рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання виноситься за результатами розгляду поданих документів приймає виконавчий орган місцевого самоврядування, відмова можлива лише у разі відсутності підстав, яка має бути належно обґрунтована.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , с. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 1944, Боратин ( АДРЕСА_4 Львівська АДРЕСА_5 радянський диверсант - АДРЕСА_6 , агент НКВС, партизан. ОСОБА_3 є Героєм Радянського Союзу та похований у м. Львові, АДРЕСА_3 ).

ОСОБА_3 є родичем ОСОБА_1 , зокрема її рідним дядьком, що підтверджується документами поданими до позову, а саме копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб.

Судом встановлено, що через похилий вік ОСОБА_1 , а також набуття чинності Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з наміром на проведення перепоховання останків рідного дядька позивачка через представника ОСОБА_2 звернулася до Виконавчого комітету Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі, ближче до місця проживання.

Матеріалами справи підтверджено, що до даної заяви також долучено копії документів, перелік яких передбачено статтею 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та п. 2.12 Порядку № 193, а саме:

- протокол засідання Державної міжвідомчої Комісії у справах увічнення пам`яті учасників антитерористичної операції, жертв війни та політичних репресій від 27 жовтня 2017 року, за даними якого Комісія не заперечує щодо ексгумації та перевезення останків ОСОБА_3 до місця проживання заявниці. Пропозиція щодо перепоховання підтримана Українським інститутом національної пам`яті;

- довідка органу Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, яка є правонаступником та виконує функції Державну санітарно - епідеміологічну службу, від 6 серпня 2019 року № 06-3-23/5807, що видана на підставі п. 28 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 667, про те, що Головне управління Держспоживслужби у Львівській області не заперечує проти перевезення останків ОСОБА_3 для перепоховання за місцем проживання заявника. Згідно з вимогами статті 29 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та п. 5.6 ДСанПіН 2.2.2.028-99 перевезення останків може здійснюватися будь-яким транспортом;

- рішення голови м. Єкатеринбурга як голови виконавчої влади м. Єкатеринбурга від 08 серпня 2019 року;

- лист-погодження губернатора Свердловській області від 26 лютого 2018 року, який у Свердловській області виконує функції голови виконавчої влади, перепоховання ОСОБА_6 на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі.

Судом встановлено, що жодних рішень за наслідками розгляду заяви представника позивача від 13.08.2019 року відповідачем не приймалося, дану обставину не заперечував представник відповідача під час розгляду справи.

Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

В той же час, стаття 21 Закону №1102 визначає імперативний обов`язок виконавчого органу місцевого самоврядування прийняти рішення за результатами розгляду поданих документів про перепоховання останків померлого на інше місце поховання.

Отже, позивачка має законні очікування щодо розгляду її заяви, оскільки відповідач не виконує належним чином свої повноваження, і не надає дозвіл, і не надає обґрунтованої відмови, в якій було б зазначено підстави для відмови у задоволенні заяви про проведення перепоховання, суд, з урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 13.08.2019 року ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі.

При цьому, оцінюючи доводи позивача щодо законних підстав для надання дозволу відповідачем на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади.

Як вже зазначалось судом, статтею 21 Закону №1102 передбачено, що рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання виноситься за результатами розгляду поданих документів виконавчим органом місцевого самоврядування.

Тобто прийняття рішення щодо перепоховання останків померлого на інше місце поховання віднесено до виключної компетенції виконавчого органу місцевого самоврядування.

Оскільки судом встановлено, що заява від 13.08.2019 року ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 не розглядалась у встановленому порядку і рішення щодо неї відповідачем не прийнято, отже, позовна вимога в частині надання відповідачем дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі є передчасною і у суду відсутні правові підстави для її задоволення.

В той же час, у контексті положень частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ч. 1, п.4 ч.2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 13.08.2019 року ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі, суд, визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку про необхідність зобов`язання Виконавчого комітету Львівської міської ради розглянути заяву від 13.08.2019 року ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Щодо встановлення судового контролю, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

За змістом ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже з огляду на зміст наведених процесуальних норм, КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Оскільки у судовому рішенні чітко визначено порядок і спосіб його виконання, а судове рішення, яке набрало законної сили обов`язкове для виконання, у задоволенні позовної вимоги позивачки про встановлення судового контролю за виконанням рішення слід відмовити.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції від 12.09.2019 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., відтак за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради слід стягнути 1152,60 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ) до Виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви від 13.08.2019 року ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі.

Зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради розглянути заяву від 13.08.2019 року ОСОБА_1 поданої її законним представником ОСОБА_2 про надання дозволу на перепоховання останків ОСОБА_3 з Пагорбу Слави у м. Львові на Широкореченському військово-меморіальному комплексі у м. Єкатеринбурзі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 Башкортостан) 1152,6 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 18.11.2019 року.

Суддя Клименко О.М.