Справа № 640/20478/19
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2019 року № 640/20478/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АМАДЕУС КО»

до Печерського районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Суддя - Вовк П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «АМАДЕУС КО» (далі також - ТОВ «АМАДЕУС КО», позивач) до Печерського районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі також - відповідач), в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Петрухно С.О., яка полягає у невинесенні державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 55890665 з примусового виконання постанови № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві, про накладення на TOB «АМАДЕУС КО» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в сумі 1 305 000, 00 грн.;

2) зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Петрухно С.О. винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55890665 з примусового виконання постанови №229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві, про накладення на TOB «АМАДЕУС КО» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в сумі 1 305 000, 00 грн.

Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року було відкрито провадження в даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про наявність визначеної п. 5 ч.1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки припис Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, який слугував правовою підставою для прийняття постанови №229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року, було скасовано в судовому порядку. У зв`язку з зазначеним позивач вважає безпідставною бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження № 55890665.

За час розгляду справи відповідачем та третьою особою не було надано суду відзиву на позовну заяву, письмових пояснень або будь-якого іншого документу, з якого можливо було б встановити їх ставлення до заявлених позовних вимог.

У судове засідання, призначене на 13 листопада 2019 року, належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення відповідач та третя особа не з`явились.

Оскільки неприбуття у судове засідання належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи, та враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подальший розгляд справи було вирішено продовжувати в порядку письмового провадження.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні відповідача перебуває виконавче провадження № 55890665 з примусового виконання постанови № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві про накладення на TOB «АМАДЕУС КО» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в сумі 1 305 000, 00 грн.

Позивач зазначає, що постанова № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року про накладення на TOB «АМАДЕУС КО» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності була видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві на підставі припису Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09 вересня 2016 року.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року в адміністративній справі № 826/14698/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року, було визнано протиправним та скасовано припис Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09 вересня 2016 року, на підставі якого, на думку позивача, було оформлено постанову № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року.

З огляду на той факт, що в межах адміністративної справи № 826/14698/16 було скасовано рішення, яке слугувало, як зазначає позивач, підставою для видачі постанови №229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року про накладення на TOB АМАДЕУС КО» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, позивач 22 жовтня 2019 року було подано державному виконавцю Петрухно С.О. заяву про закінчення виконавчого провадження № 55890655, яка станом на час звернення позивача до суду, не мала наслідком прийняття рішення про закінчення такого виконавчого провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частина 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», визначає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

При цьому, згідно з ч. 2 статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Отже, відповідно до наведених правових положень, постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року є виконавчим документом в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу на те, що вказана постанова була оскаржена позивачем в судовому порядку. Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у справі № 826/15565/16 було задоволено позовні вимоги TOB «АМАДЕУС КО» та визнано протиправною і скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року таке рішення суду першої інстанції було скасоване, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову TOB «АМАДЕУС КО». Станом на час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду у справі №826/15565/16 набрало законної сили.

Таким чином, постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності скасована в судовому порядку не була. А оскільки однією з основних засад здійснення виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню, наведена постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності має бути виконана.

З наведеного також вбачається, що відкрите на підставі постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року виконавче провадження, згідно з вимогами п. 5 ч. 1 статті 39 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», може бути закінчене виключно у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий такий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, для застосування у даному випадку положення п. 5 ч. 1 статті 39 вказаного Закону першочергово необхідно встановити на підставі якого рішення було видано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року.

Так, відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеного положення Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 23 травня 2011 року № 553, якою затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553).

Пунктом 11 вказаного Порядку визначено, зокрема, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право:

1) складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом;

2) видавати обов`язкові для виконання приписи щодо:

- усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

- зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Отже, повноваження посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю щодо накладення штрафів та видання приписів є окремими повноваженнями.

Більше того, п.п. 17, 20 Порядку № 553 передбачає, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України.

З наведеного вбачається, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності приймається не на підставі припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а на підставі відповідного протоколу, який складається одночасно з таким приписом у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Тобто сам припис не є безпосереднім рішенням суб`єкта владних повноважень, на підставі якого приймається постанова про накладення штрафу, яка є виконавчим документом.

Наведене додатково підтверджується змістом самої постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 229/16/10126-25/2009/0213 від 20 вересня 2016 року, згідно з яким така постанова прийнята за наслідком розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме, акту перевірки від 09 вересня 2016 року та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09 вересня 2016 року.

Таким чином, обставини скасування у судовому порядку припису Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09 вересня 2016 року не мають своїм наслідком закінчення виконавчого провадження № 55890655 на підставі п. 5 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд вважає, що правові підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог відсутні.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем в межах досліджуваних у даній справі правовідносин, не вчинялось дій чи бездіяльності, не приймалось рішень, які б не відповідали вказаним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «АМАДЕУС КО» (04070, місто Київ, Паркова Дорога, будинок 16А; ) до Печерського районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 11Б; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк