Справа № 761/46325/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2019 року № 761/46325/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
До Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни
провизнання протиправними дій та скасування постанов
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни (далі-відповідач) про визнання неправомірними дії відповідача вчинені в межах виконавчого провадження № 56491304 щодо винесення 13.10.2018 р. постанов про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій та визнання незаконними та скасування постанов відповідача 13.10.2018 р. постанов про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 56491304.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 05.12.2018 р. справу № 761/46325/18 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 року справа прийнята до провадження, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю спірних постанова, оскільки, відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства вчинено дії щодо винесення постанов про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 13.10.2018 р в межах виконавчого провадження № 56491304; при цьому, фактичного виконання рішення не відбулось, що свідчить про відсутність правових підстав для визначення суми основної винагороди відповідача.

Відповідач в письмовому відзиві на позов вказав на правомірність своїх дій при примусовому виконанні виконавчого листав в межах виконавчого провадження№ 56491304 та зазначив про відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

05.04.2019 р. до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Окружного адміністративного суду м. Києва надійшло клопотання від відповідача про закриття провадження у справі, з підстав необхідності звернення позивача з даним позов до суду, який видав виконавчий лист, однак суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Приписами ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, ч. 2 цієї статті визначає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, положеннями ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанови державного виконавця, зокрема про стягнення виконавчого збору та про стягнення основної винагороди оскаржуються до адміністративного суду, з огляду на що клопотання відповідача є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. 29.05.2018 р. відкрито виконавче провадження № 56491304 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 30.11.2016 р. № 761/15667/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 623 148 грн. 37 коп. та судовий збір в сумі 3 654 грн.

Одночасно вказаною постановою вказано про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 62 680, 23 грн.

Постановами відповідача накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

08.06.2018 р. відповідачем здійснено опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної оцінки майна боржника складено Звіт про оцінку та Висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Меркурій Партнерс», відповідно до яких ринкова вартість об`єкта оцінки - 2 210 987 грн., що в еквіваленті по курсу долара станом на дату оцінки 11 червня 2018 року становить 84 594,17 доларів США.

21.06.2018 р. приватним виконавцем направлено до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна № 1116.

При цьому, протоколом № 363798 від 22.10.2018 р. проведення електронних торгів підтверджується, що торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Так, 13.11.2018 р. відповідачем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304 вирішено стягнути з боржника основну винагороду у сумі 62 680, 23 грн.

Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304 вирішено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 5 601,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-19) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приписами частини третьої статті 24 Закону визначено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Згідно з пунктом 1 статті частини першої 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частин 1 - 6 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статей 13 та 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (далі - Порядок №643) затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм можна зробити висновок, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону №1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 вересня 2018 року у справі №804/8289/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2018 р. відповідачем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, фактичне стягнення з ОСОБА_1 усієї суми заборгованості за виконавчим документом, тобто примусове виконання виконавчого документу в повному обсязі, - не відбулось, що не заперечується сторонами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості, відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди в сумі 62 680, 23 грн., у зв`язку із чим постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В частині позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304 вирішено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 5 601,00 грн.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 встановлено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Розділом І наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» встановлено види витрат виконавчого провадження: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розділом II цієї Інструкції встановлено розміри витрат виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Суд звертає увагу, що спірна постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304 не містить детального розрахунку понесених витрат, а окремого розрахунку щодо понесення витрат, їх вид та розмір, які передбачені чинними нормативно-правовими актами, відповідачем не надано.

З поданого відповідачем відзиву вбачається, що за посиланням останнього, в розмір понесених витрат на загальну суму 5 601,00 грн. включаються:

51,00 грн. - за користування послугами АСВП;

1 200,00 грн. - на ПАТ «Укрпошта»;

500,00 грн. - на ТОВ «Уклон»;

3 500,00 грн. - проведення незалежної оцінки вартості майна;

350,00 грн. - витрати понесені приватним виконавцем (папір, канцелярія, конверти, витрати на закупівлю картреждів).

Судом, у свою чергу, встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 р. по справі № 761/15667/15-ц визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо вчинення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа № 761/15667/15-ц, який виданий Шевченківським районним судом м. Києва, в межах виконавчого провадження № 56491304, а саме здійснення передачі на реалізацію арештованої квартири АДРЕСА_1 , якою користуються та в якій проживають неповнолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без надання дозволу Органу опіки та піклування.

Так, вказаним рішенням зокрема встановлено, що «приватним виконавцем розпочато процедуру щодо реалізації предмета іпотеки, у якому зареєстровані та проживають малолітні діти, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що такі дії приватного виконавця є неправомірними».

Відтак, з огляду на встановлені протиправні дії відповідача щодо проведення процедури реалізації предмета іпотеки, витрати понесені останнім під час проведення дій щодо такої реалізації також є протиправними, а тому постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.11.2018 р. ВП№ 56491304 на суму 5 601,00 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх дій та правомірності рішень.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни вчинені в межах виконавчого провадження № 56491304 щодо винесення 13.10.2018 р. постанов про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 13.10.2018 р. в межах виконавчого провадження № 56491304.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 1 536,00 грн. за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни (04053, м. Київ, вул. Стрілецька, 13, оф. 2).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко