Справа № 816/2279/17
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2019 року

Київ

справа №816/2279/17

адміністративне провадження №К/9901/53161/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Дашутіна І.В.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 у складі судді Кукоби О.О. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 у складі колегії суддів: Ральченка І.М. (головуючого), Катунова В.В., Бершова Г.Є. у справі за позовом Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України, відповідач), третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі - Управління ДМС України в Полтавській області) в якому просить:

1.1. скасувати рішення ДМС України від 17.112.2017 №427-16;

1.2. зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

2. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 в позові відмовлено.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Народної Республіки Бангладеш 07.08.2017 звернувся до УДМС України в Полтавській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Заяву мотивована тим, що члени його сім`ї приймали участь у діяльності Націоналістичної партії Бангладеш, а він у студентські роки входив до складу формування під назвою "Ісламська студентська організація", за що чотири рази був затриманий та обвинувачений безпідставно, у вбивстві, якого не скоював. У 2013 році позивач змінив свої релігійні переконання та прийняв християнську віру, за що був підданий переслідуванням з боку мусульман та втік до Індії, а у подальшому отримав українську візу і приїхав в Україну для навчання. Тому, стверджує про наявність у нього побоювань стати жертвою переслідувань у Народній Республіці Бангладеш через політичні та релігійні переконання.

3.2. Судами зазначено, що у ході проведення співбесід УДМС України в Полтавській області встановлено, що позивач у Бангладеш здобув вищу освіту, закінчивши у 2011 році політехнічний інститут в м. Комілла та отримавши спеціальність інженера комп`ютерних технологій, у 2011-2013 роках працював у Бангладеш в області веб-дизайну, створенні і популяризації сайтів, адмініструванні комп`ютерних мереж. Країну своєї громадянської належності залишив легально за навчальною візою типу Д та 24.12.2013 прибув літаком до аеропорту м.Харків. До компетентних органів з питання отримання статусу біженця у період з 24.12.2013 до серпня 2017 року не звертався.

3.3. На момент звернення до УДМС України в Полтавській області у серпні 2017 року позивач перебував на території України нелегально, оскільки йому анульовано посвідку на тимчасове проживання з тих підстав, що 09.06.2017 позивач у складі групи осіб вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону України, намагаючись потрапити до Республіки Польща, внаслідок чого був затриманий прикордонним загоном. За вчинення цих дій позивач 12.06.2017 Жовківським районним судом Львівської області визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено частиною другою статті 204-1 КУпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

3.4. Крім того, позивач 29.05.2017 намагався незаконно перетнути державний кордон України, за що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 01.06.2017 притягнутий до адміністративної відповідальності.

3.5. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2017 у справі №463/2885/17 позивача затримано до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

3.6. Окрім того, Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області та УДМС України в Полтавській області 12.07.2017 та 04.08.2017 відповідно позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням правил перебування в Україні.

3.7. Судами враховано також, що позивач звернувся до УДМС України в Полтавській області із заявою про визнання біженцем лише після його затримання та доставки до суду з метою розгляду питання про видворення з України. Більш того, навіть після затримання позивача останній ухилявся від явки до органів міграційної служби, за що двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності.

3.8. Рішенням ДМС України від 17.11.2017 №427-17 позивачу відмовлено у визнанні біженцем як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", відсутні.

3.9. Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

4. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем не наведено фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованості побоювань стати жертвою переслідувань, та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення при розгляді заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Позивач звернувся із касаційною скаргою, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій з огляду на неправильне застосування норм матеріального права, а саме - приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VІ.

6. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу позивача зазначає, що суди попередніх інстанцій ухвалили обґрунтовані рішення, норми матеріального та процесуального права застосовані правильно, а обставини спірних правовідносин з`ясовані повно та всебічно. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

7. За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8. Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту в Україні визначено Законом України від 08.07.2011 №3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон №3671-VI).

9. За змістом статті 1 Закону №3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

10. Поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця, а саме: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності, або за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) такі побоювання мають бути пов`язані з ознаками расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

11. Згідно із пунктом 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

12. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону №3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

13. Статтею 9 Закону №3671-VI визначено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

14. Так, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

15. Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

16. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.

17. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

18. У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається.

19. Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

20. Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

21. За змістом частини п`ятої статті 10 Закону №3671-VI, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

22. Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

23. Згідно з Позицією УВКБ ООН "Про обов`язки та стандарти доказів у біженців" 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження.

24. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

25. Згідно з пунктом 5 статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27.04.2004 №8043/04 заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що вцілому заявник заслуговує довіри.

26. Натомість, як встановлено судами, у позивача відсутні докази свого відношення до політичної діяльності у Народній Республіці Бангладеш, за його твердженням, він не збирався подавати документи на отримання статусу біженця в Україні, а виїздив для навчання. Доводи позивача про численні ув`язнення та порушення відносно нього кримінальних справ також не підтверджені жодними доказами.

27. При цьому, судами враховано інформацію по країні походження щодо участі членів студентських організацій у внутрішньополітичній боротьбі. Так, Посольство України в Республіці Індія у липні 2017 року повідомляло, що головні опозиційні партії Бангладеш (у першу чергу, Націоналістична партія Бангладешу /НПБ/), з одного боку і правляча "Авамі Ліг" перебувають у стані практично перманентної боротьби, що супроводжується масовими протестними акціями, які приводили до збройних сутичок та загибелі людей, а також блокування життєдіяльності міст країни, роботи органів влади різно го рівня. У Бангладеш акції протесту часто обтяжені проявами насильства за участі членів студентських організацій, пов`язаних з основними політичними партіями. Такі випадки не скоординовані на національному рівні, зазвичай йдеться про невеликі групи студентів/молоді в окремих університетах, коледжах визначеного регіону, які змагаються за контроль над певною територією. У більшості випадків протягом останніх декількох років сутички відбувалися між активістами студентської організації "Бангладеш чхатра ліг", пов`язаної з Авамі Ліг, з одного боку, та наближеним до НПБ угрупуванням "Джатіябаді Чхатра Дал" і/чи наближеним до іншої проісламської опози ційної партії Джамаат-і-ісламі угрупуванням "Ісламі Чхатра Шібір" (до якого себе відносить позивач), з іншого боку.

28. Окремі випадки політичних репресій в країні супроводжуються затриманнями та арештами, однак зазначені дії з боку влади не носять масового характеру, і є реакцією на дії радикальних елементів з метою знизити "градус напруження" в країні та недопущення дестабілізації ситуації.

29. Судами попередніх інстанцій ураховано, що позивач під час проведення співбесіди співробітниками УДМС України в Полтавській області 01.09.2017 повідомив, що кримінальні справи проти нього були порушені за участь у масовій бійці, чинення опору органам поліції, вбивство члена організації "Бангладеш чхатра ліг" та незаконне використання вогнепальної і холодної зброї. Окрім того, в ході цієї співбесіди позивач повідомив про членство у громадській організації "Bangladesh Islamic Chatrachebir" та заперечив своє членство у політичній партії "Bangladesh Jamate Islami". Тобто, позивач заперечив свою участь у політичних партіях Народної Республіки Бангладеш.

30. Щодо діяльності студентської організації "Ісламі Чхатра Шібір" у лютому 2014 року американський аналітичний центр "IHS Jane" опублікувано доповідь "Індекс глобального тероризму та повстанського нападу", у якому "Bangladesh Islamic Chatrachebir" увійшла до списку найактивніших недержавних збройних угрупувань 2013 року.

31. До того ж, Посольство України в Республіці Індія у доповіді за липень 2017 року зазначило, що державний міністр закордонних справ Бангладеш ОСОБА_2 у своїй заяві 2016 року щодо заборони діяльності найбільшої опозиційної ісламістської партії "Джамаат-і-ісламі" (з якою пов`язують діяльність студентської громадської організації "Ісламі Чхатра Шібір") назвав її повноцінним терористичним угрупуванням.

32. Як встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи позивач надавав неоднозначні пояснення, стверджуючи то про побоювання переслідувань за політичними мотивами (не пояснюючи при цьому детально з яких саме підстав), то за релігійними (стверджуючи про прийняття християнства та негативне відношення до християн у Бангладеш), а то вдаючись до закликів про надання йому статусу біженця, оскільки йому подобається Україна. Також зазначав, що він боїться повертатися до країни своєї громадянської належності у зв`язку з можливим вбивством. При цьому, такі побоювання обґрунтував посиланнями на вбивство своїх батьків, інших членів родини, а також релігійні переконання. Водночас, з яких джерел позивачу відомо про вбивство його рідних останній пояснив, що така інформація є лише припущенням з огляду на знищення радикалами будинку, у якому проживала його сім`я, та втрату будь-яких зв`язків з рідними.

33. Щодо побоювань переслідувань за релігійними переконаннями позивач повідомив, що у 2013 році він прийняв християнство, спочатку відносився до баптистської церкви Бангладеш, а потім до церкви "Свідки Ієгови".

34. При цьому, як встановлено судами, переконання позивача у сповідуванні християнства є нещирими, а зміна ним напрямків та вірувань може свідчити про намагання створити штучні умови для залишення в Україні.

35. До того ж, загальна кількість християн у Народній Республіці Бангладеш складає 0,4 % від всього населення країни, що становить майже 700 тис. осіб, країна не є теократичною за своїм устроєм, Конституція Бангладеш гарантує право на свободу віросповідування (стаття 41).

36. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вказані обставини об`єктивно свідчать про намагання позивача залишити територію України, а подання ним заяви про отримання статусу біженця в Україні є спробою легалізувати своє перебування у нашій державі з метою подальшого виїзду до країн Європейського Союзу.

37. Окрім того, загальна ситуація у країні походження позивача не надає безумовних підстав для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У свою чергу, відомості про наявність небезпечних факторів для повернення позивача до країни громадянської належності зумовлені безпосередньо поведінкою самого позивача, підтвердженням чого є його свідчення про участь у діяльності радикальних студентських угруповань, за що він, за його твердженням, неодноразово був затриманий та притягувався до відповідальності.

38. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, враховуючи зібрану та проаналізовану інформацію щодо країни походження позивача, а також щодо повідомлених ним обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що міграційним органом ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову у визнанні Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

39. Доводи позивача про порушення судами норм матеріального та процесуального права судом відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження. Інші доводи зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин.

40. При цьому, за змістом частини 2 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.

43. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

44. Касаційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

45. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 у справі за позовом Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

46. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко