Справа № 200/1085/19-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2019 року

Київ

справа №200/1085/19-а

адміністративне провадження №К/9901/28174/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 200/1085/19-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року прийняту у складі судді Кониченка О.М.

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді Арабей Т.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС в Донецькій області (далі - ГУ МВС в Донецькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області), в якому з урахуванням уточнень просив:

1.1 визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС в Донецькій області від 02 квітня 2019 року № 9о/с-лк про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 ;

1.2. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 03 квітня 2019 року;

1.3. визнати дії ГУ МВС в Донецькій області щодо не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 трудового стажу за період з 07 листопада 2015 року по 25 жовтня 2018 року неправомірними;

1.4. зобов`язати ГУ МВС в Донецькій області зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 07 листопада 2015 року по 25 жовтня 2018 року включно до вислуги років;

1.5. стягнути з ГУ МВС в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 26 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року у розмірі 7988,95 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 жовтня 2018 року по день ухвалення судом рішення у даній справі.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він перебував на службі в органах внутрішніх справ України. Останній рік проходив службу на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецької області, має спеціальне звання майора міліції.

2.1. Наказом УМВС України в Донецької області від 06 листопада 2015 року №393о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі пункту 10 та пункту 11 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію» за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів).

2.2. Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року в справі №805/359/16-а поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року.

2.3. У зв`язку з викладеним, вказане, рішення суду в частині поновлення на роботі було пред`явлено позивачем до виконання до ГУМВС України в Донецькій області, у зв`язку з чим головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області постановлено наказ від 26 жовтня 2018 року №30 о/с, відповідно до якого скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області в частині звільнення та поновлено на посаді з 07 листопада 2015 року.

2.4. Проте, фактично позивач не мав можливості приступити до виконання покладених на нього обов`язків в якості начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ УМВС України в Донецькій області.

2.5. Так, згідно із листом уповноваженої особи ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області від 31 жовтня 2018 року № 3-479/лк ОСОБА_1 було повідомлено, позивача, що його буде звільнено, відповідно до статті 49-2 КзпП України, на підставі п. 64 ч «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС - через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі - у разі відмови від проходження служби у поліції та/або неприйнятті на службу до поліції у двомісячний термін з моменту ознайомлення з попередженням.

2.6. Одночасно на адресу ОСОБА_1 надіслано попередження про наступне вивільнення від 26 жовтня 2018 року, згідно із яким посада, на якій було поновлено ОСОБА_1 на підставі рішення суду, підлягає скороченню.

2.7. Вказану бездіяльність, позивач вважає грубим порушенням статті 49-2 КзпП України, щодо не запропонування ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади.

3. Відповідач проти задоволення позову заперечував повністю, у задоволенні позовних вимог просив відмовити та зазначив, що позивач був повідомлений, що прийом на службу в Національну поліцію здійснюється виключно до наказу МВС України від 25 грудня 2015 року №1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських». Наказом Національної поліції України або керівника відповідального органу поліції та/або призначити на відповідну вакантну посаду оголошується конкурс, який проводиться відповідною поліцейською комісією.

3.1. Інформація про проведення конкурсу оприлюднюються на офіційному веб - порталі центрального органу управління поліції, відповідального територіального органу (закладу, установи) поліції, на якому зазначається місцезнаходження поліцейської комісії, назва вакантної посади, перелік документів необхідних для участі в конкурсі, та строк їх подання, дата і місце проведення конкурсу та інше.

3.2. Особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, подає заяву про участь у конкурсі та інші документи, які визначені статтею 54 Закону України «Про Національну поліцію».

3.3. Крім того, на адресу позивача був направлений витяг з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 26 жовтня 2018 року № 30 о/с лк та попередження про наступне вивільнення.

3.4. Також зазначив, що вимога позивача про запропонування вакантних рівнозначні посади у лавах Національної поліції України в Донецькій області у порядку, встановленому статтею 49-2 КЗпП України є такими, що не підлягають задоволенню.

3.5. Вимоги ст. 49-2 КЗпП України не стосуються ліквідованих територіальних органів МВС України, а регулюють правовідносини при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, тому відповідач не наділений повноваженнями призначення осіб на посади поліцейських.

3.6. Також звернув увагу на те, що звільнення позивача на підставі пунктів 10 та 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу не позбавляє його права на участь у доборі на посаду поліцейського у порядку, який встановлено Законом України «Про Національну поліцію».

3.7. ОСОБА_1 29 листопада 2017 року подавав анкету на участь у конкурсному відборі від 27 листопада 2017 року на вакантну посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області. За результатами конкурсу поліцейська комісія прийняла рішення: «не рекомендований до проходження служби в поліції».

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Позивач, ОСОБА_1 з 01 листопада 1992 року по 06 листопада 2015 року перебував на службі в ОВС України. Останній рік проходив службу на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецької області, має спеціальне звання майора міліції.

5. Наказом УМВС України в Донецької області №393о/с від 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі пунктів 10 та 11 розділу XI ЗУ «Про національну поліцію» за підпунктами «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів).

6. Позивач не погоджуючись з прийнятим наказам №393о/с від 06 листопада 2015 року звернувся з позовом до суду.

7. Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, у справі №805/359/16-а визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС в Донецькій області № 393 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ;

7.1. поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого РВ Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року;

7.2. стягнуто з Маріупольського міського управління УМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 190017 грн 92 коп.

8. Рішення Донецького окружного адміністративного суду в частині поновлення на роботі було пред`явлено ОСОБА_1 до виконання до ГУ МВС України в Донецькій області, у зв`язку з чим головою ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області було постановлено наказ № 30 о/с від 26 жовтня 2018 року, відповідно до якого скасовано пункт наказу ГУ МВС України в Донецькій області в частині звільнення та поновлено майора міліції ОСОБА_1 - начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 07 листопада 2015 року.

9. На виконання вимог рішення суду наказом ГУМВС України в Донецькій області від 26 жовтня 2018 року №30 о/с лк скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №393 о/с в частині звільнення з ОВГ ОСОБА_1 та з 07 листопада 2015 року поновлено на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області.

10. 01 листопада 2018 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 26 жовтня 2018 року №30 о/с лк щодо поновлення та враховуючи те, що відповідно наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» посада начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області підлягає скороченню, йому було вручене попередження про наступне звільнення із займаної посади.

11. Згідно із листом уповноваженої особи ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області від 31 жовтня 2018 року № 3-479/лк ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно із наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» посада ОСОБА_1 підлягає скороченню. На підставі викладеного ОСОБА_1 доводилося до відома, що його буде звільнено, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС - через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі - у разі відмови від проходження служби у поліції та/або неприйнятті на службу до поліції у двомісячний термін з моменту ознайомлення з попередженням.

12. Одночасно з цим, листом ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області від 31 жовтня 2018 року №3-479/лк ОСОБА_1 повідомлялось про можливість участі у конкурсному відборі щодо прийняття на службу в Національну поліцію.

13. В період з 24 грудня 2018 року по 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному.

14. Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 02 квітня 2019 року № 9 о/с-лк від 02 квітня 2019 року, згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС ОСОБА_1 звільнено з ОВС у запас на підставі п. 64 «г» та розраховано вислугу років на 02 квітня 2019 року (з урахуванням фактично відпрацьованого часу після поновлення на службі за рішенням суду з 26 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року) у календарному обчисленні - 23 роки 05 місяців 12 днів, для виплати одноразової грошової допомоги - 00 років 05 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні -29 років 04 місяці 21 день.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

15. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року, задоволено позовні вимоги:

15.1. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Донецької області від 02 квітня 2019 року № 9о/с-лк про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 .

15.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 03 квітня 2019 року.

15.3. Визнано неправомірними дії ГУ МВС в Донецькій області щодо не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 трудового стажу за період з 07 листопада 2015 року по 25 жовтня 2018 року.

15.4. Зобов`язано ГУ МВС в Донецькій області зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 07 листопада 2015 року по 25 жовтня 2018 року включно до вислуги років.

15.5. Стягнуто з ГУ МВС в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 жовтня 2018 року по 30 травня 2019 року у розмірі 14352 грн 66 коп.

16. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач при звільненні діяв протиправно, відтак, наказ про звільнення має бути скасованим, з поновленням позивача на посаді, зарахуванням трудового стажу за період роботи вимушеного прогулу до вислуги років та стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем.

ІV. Касаційне оскарження

17. Не погодившись з постановами суду першої та апеляційної інстанцій, представником ГУ МВС в Донецькій області подано до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 11 жовтня 2019 року.

18. У касаційній скарзі представник ГУ МВС в Донецькій області посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування судами обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи та які суд першої та апеляційної інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанції встановленим обставинам справи. Так, заявник касаційної скарги зауважує, на тому факті, що звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 64 «г» ( через скорочення штатів) Положення про проходження служби проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки Маріупольське міське управління ГУ МВС в Донецькій області та ГУНП в Донецькій області ліквідовано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України». Крім того, позивач попереджався про наступне вивільнення та до 06 листопада 2015 року не надав до ГУНП в Донецькій області рапорт про своє бажання вступити до лав Національної поліції України.

18.1. Додатково представник ГУ МВС в Донецькій області зауважує на тому, що зарахування часу вимушеного прогулу позивача до трудового стажу не передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».

18.2. Також, заявник касаційної скарги звертає увагу, на той факт, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тій обставині, що кошторисом на 2019 рік не передбачені витрати на виплату грошового забезпечення ліквідованих територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

18.3. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

19. 18 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: судді-доповідача Шевцової Н.В., суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А. відкрито касаційне провадження. Витребувано справу № 200/1085/19-а з Донецького окружного адміністративного суду.

20. 25 жовтня 2019 року справа № 200/1085/19-а надійшла до Верховного Суду.

19. Позивачем відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не подано.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

21. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

22. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

24. Відповідно до вимог частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

26. Кодекс законів про працю України:

26.1. Відповідно до статті 51 держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, у тому числі, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

26.2. Частинами першою та другою статті 47 передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

26.2.1. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

26.3. Відповідно до статті 116 При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

26.4. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117).

26.4.1. Частиною другою статті 117 визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

26.5. Згідно зі статтею 235 у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

26.5.1. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

26.5.2. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

27. Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу".

28. Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період".

29. Згідно з пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

30. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

31. За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

32. Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

33. Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII):

33.1. Розділом XI Прикінцевих та перехідних положень визначено:, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

33.1.1. Пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

33.1.2. Частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 01 січня 2017 року.

33.1.3. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

33.1.4. З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

33.1.5. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

33.1.6. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

33.1.7. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

33.1.8. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

33.1.9. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень цього Закону».

34. Постанова Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" (надалі - Постанова):

34.1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1).

34.2. Відповідно до пункту 2 ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

35. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України.

VІ. Позиція Верховного Суду

36. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

37. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

38. Верховний Суд звертає увагу на тому, що норми статті 235 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця негайно виконати рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

39. Щодо позовний вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Донецької області від 02 квітня 2019 року № 9о/с-лк про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 .

40. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі №805/359/16-а наказом ГУМВС України в Донецькій області від 26 жовтня 2018 року №30 о/с лк скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №393 о/с в частині звільнення з ОВГ ОСОБА_1 та з 07 листопада 2015 року поновлено на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області.

41. Верховний суд зауважує, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі №805/359/16-а набрало законної сили та відповідно до норм статті 370 КАС України є обов`язковим до виконання. Так, вказаним рішенням встановлено, що позивач до 06 листопада 2015 року, виявив своє бажання продовжити службу в органах поліції, про що свідчить список працівників Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, які бажають продовжити службу в органах поліції, який підписаний першими посадовими особами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

42. Судами першої та апеляційної інстанції також встановлено, що згідно із листом уповноваженої особи ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області від 31 жовтня 2018 року № 3-479/лк ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно із наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» його посада підлягає скороченню та доводилося до його відома, що його буде звільнено, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС - через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі - у разі відмови від проходження служби у поліції та/або неприйнятті на службу до поліції у двомісячний термін з моменту ознайомлення з попередженням.

43. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції,, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

44. Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

45. Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

46. Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 63 Положення.

47. Стосовно другого з наведених вище випадків - то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

48. Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

49. Слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

50. Аналогічна правова позицію викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року в справі № 826/11746/16 і Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав відступати від неї.

51. Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що під час розгляду цієї справи відповідачами не надано жодних належних доказів, які б підтверджували пропонування позивачу посади в органах Національної поліції і його відмови від цих посад.

52. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог законодавства, що є підставою для його поновлення на службі.

53. Щодо позовний вимог про визнання неправомірними дії та зобов`язання ГУ МВС в Донецькій області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 трудовий стаж за період з 07 листопада 2015 року по 25 жовтня 2018 року.

54. Верховний Суд зауважує, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення. Тобто, весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу і за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення.

55. З урахування встановленої рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року в справі №805/359/16-а протиправності наказу від 06 листопада 2015 року №393о/с про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року, та як наслідок його скасування, позивач вважається таким, що знаходився у вимушеному прогулі, що фактично прирівнюється до проходження служби в органах внутрішніх справ.

56. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що спірний період часу трудового стажу позивача з 07 листопада 2015 року по 25 жовтня 2018 року включно, підлягає зарахуванню відповідачем до вислуги років.

57. Щодо позовний вимог про стягнення з ГУ МВС в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26 жовтня 2018 року по 30 травня 2019 року у розмірі 14352 грн 66 коп.

58. З аналізу норм статей 116-117 КЗпП України вбачається, що якщо працівнику не було виплачено належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його обов`язку щодо виплати вказаних коштів працівнику.

59. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач здійснив позивачу виплату грошового забезпечення за період з 26 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року у повному обсязі - 31 травня 2019 року, що не заперечується представниками сторін.

60. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що затримка виплати при звільненні в повному обсязі коштів належних позивачу з 26 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року становить 189 робочих днів, а тому розмір грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 14352 грн 66 коп (75,94 грн. х 189 днів).

61. Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

62. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

63. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

VIІ. Судові витрати

64. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області залишити без задоволення.

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року в справі № 200/1085/19-а залишити без змін.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич