Справа № 824/1040/19-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1040/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування частково податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2019 року № про сплату 52483,76 грн в частині 38011,67 грн, залишивши до сплати 14472,09 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач, з урахуванням відповіді на відзив, зазначав, що частково не погоджується із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає частковому задоволенню на суму 14472,09 грн. Водночас, грошове зобов`язання на суму 38011,67 грн просить визнати необґрунтованим та таким, що сплаті не підлягає. На думку позивача, зменшення витрат на суму 106829,00 грн щодо витрат на транспортування кухонної солі є неправомірним, адже норми Податкового кодексу України не вимагають розподіляти витрати на транспортування на собівартість отриманих товарів. Вважає необґрунтованим і неправомірним виключення зі складу витрат суми кредитної заборгованості 85016,17 грн. При цьому, на думку позивача, згідно розрахунку «ТМЦ, реалізовані у 2017 році з кредиторської заборгованості неоплаченої станом на 01 січня 2018 року» з складу витрат правомірно було б виключити суму 58489,68 грн, оскільки сума 26526,49 грн включена до витрат 2018 року у відповідності до норм Податкового кодексу України. Також позивач не погоджується із виключенням відповідачем зі складу витрат суми 2541,86 грн, при цьому визнає факт неправильного відображення ним амортизаційних відрахувань. Однак, вказує, що відбулась механічна описка, яка призвела до заниження суми «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» у дод. Ф2 Декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік: показано 161270,72 грн, мало бути показано 168701,90 грн, різниця складає 7431,18 грн. В Декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік порівняно з гр.8 Книги обліку доходів і витрат «інші витрати, пов`язані з одержанням доходу» за 2018 рік відбулось заниження суми інших витрат на 4889,32 грн(7431,18 2541,86). Тобто в акті перевірки повинна б зазначатись сума заниження інших витрат на 7431,18 грн із розрахуванням загальної суми помилки, включаючи як заниження так і завищення витрат, що, на думку позивача, надало б змогу коректно розрахувати суми недоїмки по податках і зборах.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. У наданому суду відзиві на адміністративний позов та запереченні відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому наводить висновки з акту перевірки про завищення позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю на 194384,03 грн за 2018 рік, та заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік на 194387,03 грн. Вказує, що оскаржуване рішення винесено правомірно, а тому не підлягає скасуванню.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В ході судового розгляду справи ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача про заміну сторони та замінено ГУ ДФС у Чернівецькій області на її правонаступника ГУ ДПС у Чернівецькій області.

В судових засіданнях представники сторін надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданих заявах по суті справи.

18 листопада 2019 року позивачем та представником відповідача подано заяви про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин та враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про подальший розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивача є фізичною особою-підприємцем, платником податку на доходи фізичних осіб, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року перебував на загальній системі оподаткування.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 та пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», 08 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято наказ №255 про проведення документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, тривалістю 5 робочих днів, з 17 квітня 2019 року.

За результатами перевірки складено акт від 07 травня 2019 року №94/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 , про результати документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

Документальною позаплановою перевіркою платника податків фізичної особи ОСОБА_1 встановлені наступні порушення:

- пункту 188.1 статті 188, пункту 192.2 статті 192 Податкового кодексу України -платником податку фізичною особою ОСОБА_1 в перевіряємому періоді занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на 1737,00 грн грн., у тому числі за лютий 2017 року на 1013,00 грн, за липень 2018 року на 83,00 грн, за вересень 2018 року на 631,00 грн;

- підпункту 164.1.1 пункту 164.1, абзацу 2 пункту 164.1 статті 164 та пункту 177.1 статті 177, пункту 177.2, підпункту 177.4.1, підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в частині завищення витрат, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 34989,17 грн;

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині завищення витрат з якого нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням максимальної величини в загальній сумі 42765,15 грн;

- підпункту 1.2, 1.4, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України з урахуванням змін, внесених Законом №71-ІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року в частині завищення витрат з якого нараховується військовий збір у сумі 2915,81 грн;

- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пункту 8.1 Порядку обліку платників податку і зборів не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП.

У зв`язку із порушенням позивачем підпункту 164.1.1 пункту 164.1, абзацу 2 пункту 164.1 статті 164 та пункту 177.1 статті 177, пункту 177.2, підпункту 177.4.1, підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, 13 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 52483,76 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 34989,17 грн та за штрафними санкціями 17494,59 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням № від 13 травня 2019 року позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням від 05 червня 2019 року Державної фіскальної служби України продовжено строк розгляду скарги до 22 липня 2019 року у зв`язку із необхідністю отримання додаткових документів від Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

12 липня 2019 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким, зокрема, залишено без змін податкове повідомлення рішення № від 13 травня 2019 року, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення рішення № від 13 травня 2019 року протиправним в частині грошового зобов`язання на суму 38011,67 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі -ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

З обставин справи вбачається, що у період з 17 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року контролюючим органом проводилась документальна позапланова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів.

За результатами перевірки складено акт, в якому, зокрема, зазначено про заниження позивачем чистого доходу за 2018 рік внаслідок завищення витрат на суму 194387,03 грн у зв`язку із безпідставністю віднесення до витрат 106829 грн вартості транспортно- експедиційних послуг, отриманих від ТОВ «Керрілайн» щодо перевезення вантажу; 85016,17 грн сплачених постачальником у 2018 році за поставлений товар; 2541,86 грн амортизаційних відрахувань.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорам.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Пунктами 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначене статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено витрати, які не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Таким чином, підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 07 травня 2019 року №94/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у 2018 році до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, включено вартість транспортно-експедиційних послуг, отриманих від ТОВ «Керрілайн».

Згідно інформації наданої листом №43 від 24 квітня 2019 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вартість отриманих від ТОВ «Керрілайн» послуг перевезення вантажів включено до складу собівартості товарів і послуг у сумі 114000,00 грн (100 %).

Відповідно даних обліку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , інформації з Єдиного реєстру податкових накладних, а також рахунків, видаткових/прибуткових накладних, актів виконаних робіт, виписок з банківських рахунків, що були предметом перевірки контролюючим органом, позивачем у грудні 2018 року у ДП «Артемсіль» було придбано сіль кухонну ДСТУ 3583: НОМЕР_2 кам`яну, сорт 1, помел у кількості 159 тон, вартістю 315298,59 грн, ПДВ 63059,72 грн. Вартість доставки вантажу від продавця 114000,00 грн, ПДВ 22800,00 грн.

Оскільки в періоді, що перевірявся, позивачем було реалізовано лише 10 тон солі або 6,29 % від загальної кількості придбаного товару, то контролюючий орган дійшов висновку, що до складу витрат підлягало віднесенню 6,29 % вартості придбаних транспортних послуг по доставці солі - 7171,00 грн (114000*6,29%).

Між тим, суд вважає вказаний висновок відповідача безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах податкового законодавства, яке не ставить в залежність факт повної реалізації придбаного фізичною особою-підприємцем з метою отримання доходу товару при віднесенні до складу витрат усієї суми коштів, сплачених ним за транспортування цього товару при його купівлі. Пунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України чітко визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, пов`язані з веденням господарської діяльності, зокрема, витрати на транспортно-експедиційні послуги.

При цьому, як убачається з обставин справи, ні при проведенні перевірки, ні в ході судового розгляду справи відповідачем не заперечувалась реальність вказаних вище господарських операцій та достовірність документів, наданих позивачем на їх підтвердження (зокрема, контролюючим органом визнавався факт придбання позивачем солі, здійснення ним витрат на її доставку у сумі 114000 грн та подальшу реалізацію солі з метою отримання прибутку).

Крім цього, суд також звертає увагу і на те, що згідно підпункту 8 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо (у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня, а у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці).

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про правомірність включення ним до складу інших витрат суми 114000 грн, яка була фактично сплачена ТОВ «Керрілайн» за транспортування товару, придбаного з метою отримання в подальшому доходу.

Натомість висновок контролюючого органу про те, що позивачем завищено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей на 106829 грн (114000 грн 7171 грн) є безпідставним, а тому помилково враховувався при прийнятті оскаржуваного в частині податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилань відповідача у заявах по суті спору в обґрунтування своєї позиції на положення пункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, то, з огляду на викладене вище, на переконання суду такі положення ним неправильно трактовано й застосовано по відношенню до позивача у даній ситуації.

При цьому, приймаючи рішення на користь платника податків, суд враховує одним із визначальних принципів податкового законодавства в України, що закріплений у статті 4 ПК України - презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 ПК України).

Безпідставним та необґрунтованим є твердження відповідача у відзиві і про те, що вартість транспортування солі в розмірі 109796 грн обліковується на залишках товару, тобто списання транспортних витрат не відбулось, оскільки саме такі твердження відсутні у акті перевірки від 07 травня 2019 року №94/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 , на підставі якого прийнято оскаржуване в частині рішення.

Водночас у вказаному акті перевірки контролюючим органом також зроблено висновок про безпідставне збільшення позивачем витрат на суми кредиторської заборгованості, що виникла на 01.01.2018 року.

Так, в акті перевірки зазначено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції, відповідно інформації, наданої листом №43 від 24 квітня 2019 року, визначалася як сума проведених контрагентам-продавцям оплат (витрати на придбання товарів) збільшена на суму погашеної кредиторської заборгованості 85016,17 грн та зменшеної на суму приросту залишків товарно-матеріальних цінностей (без ПДВ) вартість придбаних, але не реалізованих ТМЦ. Тобто, вартість документально-підтверджених витрат, безпідставно була завищена на 85016,17 грн.

До цього, у відзиві відповідач зазначав, що в додатку 1 до відповіді на запит №43 (розрахунок задекларованих і документально підтверджених витрат за 2018 рік) зазначено, що сума витрат (собівартість товарів і послуг) за 2018 рік становить 3957730,58 грн (4313762,80 грн (собівартість товарів) + 98289,54 грн (залишок товару станом на 01 січня 2018 року)- 454321,80 грн (залишок товару станом на 01 січня 2019 року).Собівартість товарів в розмірі 4313762,80 грн (без ПДВ) визначена скаржником розрахунково, та включає: суму поточних оплат за товари отримані від постачальників протягом 2018 року (без ПДВ);суму погашеної у 2018 році кредиторської заборгованості в розмірі 85016,17 грн (без ПДВ), яка виникла станом на 01 січня 2018 року по отриманих від постачальників товарів.

Контролюючим органом зроблено висновок, що позивачем до складу витрат (собівартість товарів і послуг) за 2018 рік двічі включено витрати в розмірі 85016,17 грн, а саме: як суму погашеної у 2018 році кредитної заборгованості в складі 4313762,80 грн; як залишок товару станом на 01 січня 2018 року в складі 98289,54 грн.

Як вбачається зі змісту наданих позивачем заяв по суті спору, ОСОБА_1 частково погоджується з наведеними вище висновками контролюючого органу, а саме: з тим, що сума 58489,68 грн, що є частиною з суми 85016,17 грн, була помилково включена до витрат двічі.

Поряд з цим, як свідчать обставини справи та не заперечувалось відповідачем в ході судового розгляду справи, сума реалізованих позивачем у 2017 року товарів, які були фактично оплачені, і собівартість яких включається у витрати 2018 року, склала 26526,49 грн (85016,17 грн - 58489,68 грн). Відповідно, указану суму позивачем обґрунтовано з урахуванням положень пунктів 177.4, 177.5 статті 177 ПК України було включено до витрат, а відповідач при проведенні перевірки повинен був врахувати виключно кредиторську заборгованість на нереалізований товар.

Відтак, контролюючим органом правомірно було виключено зі складу витрат лише суму 58489,68 грн, а нарахування належної до сплати суми податку на доходи фізичних осіб повинно б бути здійснено лише з суми 58489,68 грн (що визнається позивачем), а не з виключеної відповідачем зі складу витрат суми 85016,17 грн (58489,68 грн+26526,49 грн). Тобто неправомірно нараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 4774,77 грн з суми 26526,49 грн (26526,49 грн х 18% ПДФО / 100% = 4774,77 грн).

В адміністративному судочинстві обов`язок доказувати правомірність своїх дій чи рішень покладено на суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України), тобто у даному випадку на Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області.

Проте, надані відповідачем заяви по суті справи не місять обґрунтованих доводів правомірності висновків, про безпідставність яких стверджує позивач та на підставі яких контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення в зазначеній вище оскаржуваній частині.

Відносно ж висновків контролюючого органу, зроблених за результатом проведеної у позивача перевірки, про неправильне відображення платником податку амортизаційних відрахувань, суд зазначає таке.

Згідно підпункту 177.4.6. пункту 177.4 статті 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Відповідно до підпункту 177.4.7. пункту 177.4 статті 177 ПК України розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів.

Згідно підпункту 177.4.9. пункту 177.4 статті 177 ПК України амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, зокрема, для групи 3 Машини обладнання, тварини, багаторічні насадження та інше мінімально допустимий строк корисного використання становить 5 років.

Як вбачається зі змісту поданих позивачем заяв по суті спору, ОСОБА_1 фактично не заперечує правомірність встановлення відповідачем неправильного відображенням ним амортизаційних відрахувань. Так, у додатку Ф2 до Декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік позивачем завищено суму амортизаційних витрат в розмірі 2541,86 грн.

Водночас позивач вказує, що відбулась механічна описка, яка призвела до заниження суми «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» у дод. Ф2 Декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік: показано 161270,72 грн, мало бути показано 168701,90 грн, різниця складає 7431,18 грн. В Декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік порівняно з гр.8 Книги обліку доходів і витрат «інші витрати, пов`язані з одержанням доходу» за 2018 рік відбулось заниження суми інших витрат на 4889,32 грн(7431,18 2541,86). Тобто в акті перевірки повинна б зазначатись сума заниження інших витрат на 7431,18 грн із розрахуванням загальної суми помилки, включаючи як заниження так і завищення витрат, що, на думку позивача, надало б змогу коректно розрахувати суми недоїмки по податках і зборах. При цьому позивач посилається на підпункт 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 ПК України, яким передбачено право платника податку вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Між тим, як вбачається матеріалів справи, позивач таким правом в повній мірі не скористався, а вказані вище доводи не спростовують зроблених за результатом проведеної перевірки висновків відповідача саме про завищення позивачем суми документально-підтверджених витрат у розмірі 2541,86 грн та не свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Таким чином, враховуючи встановлення контролюючим органом неправильного відображенням позивачем амортизаційних відрахувань та фактичне визнання цього останнім, беручи до уваги положення наведених вище норм, суд вважає правомірним висновок відповідача про завищення позивачем суми документально-підтверджених витрат на 2541,86 грн та не вбачає правових підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року № у досліджуваній частині.

Згідно наявних у справі податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2019 року № й розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 52483,76 грн, з яких: за податковим зобов`язанням - 34989,17 грн, за штрафними санкціями - 17494,59 грн (34989,17 грн х 50% = 34989,17 грн).

При цьому застосовано пункт 123.1 статті 123 ПК України, відповідно до якого у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Так, з обставин справи вбачається, що при визначенні позивачу грошового зобов`язання у названому розмірі відповідач виходив з висновків, зроблених за результатом проведеної перевірки, про заниження позивачем чистого доходу за 2018 рік внаслідок завищення витрат на суму 194387,03 грн у зв`язку із безпідставністю віднесення до витрат 106829 грн вартості транспортно-експедиційних послуг, 85016,17 грн сплачених постачальником у 2018 році за поставлений товар та 2541,86 грн амортизаційних відрахувань (106829 грн + 85016,17 грн + 2541,86 грн = 194387,03 грн).

Відтак, сума за податковим зобов`язанням визначена контролюючим органом у розмірі 34989,17 грн (194387,03 грн х 18% ПДФО = 34989,17 грн) та за штрафними санкціями 17494,59 грн (34989,17 грн х 50%=17494,59 грн), а всього 52483,76 грн (34989,17 грн +17494,59 грн = 52483,76 грн).

Водночас, оскільки судом визнається: 1) правомірним включення позивачем до складу інших витрат суми 114000 грн та, відповідно, безпідставним висновок відповідача про завищення позивачем вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей на суму 106829 грн щодо транспортно-експедиційних послуг; 2) правомірним виключення відповідачем зі складу витрат позивача лише суми 58489,68 грн, а не 85016,17 грн. Тобто нарахування належної до сплати суми ПДФО повинно б здійснюватися лише з суми 58489,68 грн; 3) правомірним висновок відповідача про завищення позивачем амортизаційних витрат у сумі 2541,86 грн, - то суд погоджується з висновком відповідача про завищення позивачем витрат лише на суму 64031,54 грн (58489,68 грн + 2541,86 грн = 64031,54 грн).

Відтак, на переконання суду, сума за податковим зобов`язанням позивачу становить 10985,68 грн (64031,54 грн х 18% ПДФО = 10985,68 грн) та за штрафними санкціями 5492,84 грн (10985,68 грн х 50%=5492,84 грн), а всього 16478,51 грн (10985,68 грн + 5492,84 грн = 16478,51 грн).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року № в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання на суму 36005,25 грн (52483,76 грн - 16478,51 грн = 36005,25 грн). Отже, до сплати позивачу підлягає 16478,51 грн.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач частково довів обґрунтованість заявлених вимог. Поряд з цим відповідач частково довів правомірність оскаржуваного рішення. А тому позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно наявного у справі платіжного доручення №1795 від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 при звернені до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмір 802,80 грн. Оскільки заявлено позовні вимоги майнового характеру на суму 38011,67 грн, а позов підлягає задоволенню частково на суму 36005,25 грн, тобто на 94,72% від заявлених вимог (36005,25 грн х 100% / 38011,67 грн = 94,72%), то стягненню з відповідача-суб`єкта владних повноважень, який не здійснював судових витрат у цій справі, на користь позивача підлягає 760,42 грн ( 802,80 грн х 94,72% / 100% = 760,42 грн).

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування частково податкового повідомлення рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року № в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання на суму 36005,25 грн, залишивши до сплати грошове зобов`язання на суму 16478,51 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 760,42 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, 58013).

Суддя О.П. Лелюк