Справа № 160/8734/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року Справа № 160/8734/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Малишевої А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою суду від 13.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження.
Представник відповідача надала до суду відзив на позов, у якому просила суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що звільняються від сплати земельного податку платники єдиного податку за умови, якщо використовують земельну ділянку для ведення господарської діяльності. Позивач не підтвердила про наявність підстав для звільнення від сплати земельного податку відповідно до статті 297 Податкового кодексу України. У зв`язку з чим, враховуючи інформацію про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідачем нараховано грошове зобов`язання з земельного податку за 2019 рік. Таким чином, відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення діяв у спосіб, в межах повноважень та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Позивач надала відповідь на відзив, у якій підтримала доводи, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача надала до суду заперечення на відповідь, у яких підтримала доводи, викладені у відзиві на позов.
09.10.2019 року відкладено підготовче засідання на 21.10.2019 року; 21.10.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 25.10.2019 року; 25.10.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 31.10.2019 року; 31.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.11.2019 року.
В судовому засіданні 06.11.2019 року представник позивача підтримала позов та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14.03.2000 року та перебуває на обліку в Лівобережній ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця, виданого виконавчим комітетом Самарської районної ради у м. Дніпропетровську (а.с. 19) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 21-24).
Видами діяльності позивача за КВЕД є: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах.
Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 з 01.01.2012 року є платником єдиного податку другої групи, здійснює провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 16).
На підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 року позивач є власником будівлі магазину, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 25).
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, звернулась до суду з цим позовом про його скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинами, суд виходить з наступного.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, далі - ПК України).
У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України)
Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі (пункт 269.1 статті 269 ПК України).
Відповідно до підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
При цьому, пунктом 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Приписами підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що використання позивачем власного нежитлового приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку першої - третьої груп, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.03.2018 року у справі № 815/2146/17.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є власником будівлі магазину, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначене нерухоме майно, що належить позивачу, розташоване на земельній ділянці площею 807 кв.м (а. с. 105).
Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_2 з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку 2 групи, здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 16).
Належне позивачу нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовуються нею як фізичною особою-підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, для здійснення господарської діяльності, що підтверджується видатковими накладними, з яких вбачається, що поставка та придбання будівельних матеріалів здійснюється саме за вищевказаною адресою (а.с. 57-95).
Таким чином, фактично вказана земельна ділянка, використовується позивачем, як така, що знаходиться під належним їй на праві приватної власності нежитловим приміщенням (магазином), в якому ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність.
Враховуючи вищенаведені обставина та з огляду на норму підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, суд дійшов висновку, що оскільки позивач як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку другої групи, використовує земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 для провадження своєї господарської діяльності, позивач звільняється від обов`язку сплати земельного податку за користування земельною ділянкою.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 18 листопада 2019 року.

Суддя М.В. Бондар