Справа № 1.380.2019.001982
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9264/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року (суддя Крутько О.В., час ухвалення 12:30, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 26.07.2019 року),

в адміністративній справі №1.380.2019.001982 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фескор» до Львівської митниці ДФС,

про визнання протиправними і скасування рішень,

встановив:

У квітні 2019 року позивач ТзОВ «Фескор» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці ДФС, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості UA209000/2019/200460/2 від 28.03.2019 року.; 2) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200444/2 від 26.03.2019 року; 3) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200438/2 від 25.03.2019 року; 4) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200423/2 від 22.03.2019 року; 5) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200426/2 від 22.03.2019 року; 6) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200424/2 від 22.03.2019 року; 7) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200425/2 від 22.03.2019 року; 8) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200419/2 від 21.03.2019 року; 9) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200406/2 від 19.03.2019 року; 10) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200408/2 від 19.03.2019 року; 11) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200407/2 від 19.03.2019 року; 12) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200383/2 від 15.03.2019 року; 13) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200382/2 від 15.03.2019 року; 14) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200373/2 від 13.03.2019 року; 15) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200368/2 від 12.03.2019 року; 16) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200367/2 від 12.03.2019 року; 17) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200363/2 від 12.03.2019 року.

Відповідач Львівська митниця ДФС позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200460/2 від 28.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200444/2 від 26.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200438/2 від 25.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200423/2 від 22.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200426/2 від 22.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200424/2 від 22.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200425/2 від 22.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200419/2 від 21.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200406/2 від 19.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200408/2 від 19.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200407/2 від 19.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200383/2 від 15.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200382/2 від 15.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200373/2 від 13.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200368/2 від 12.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200367/2 від 12.03.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA209000/2019/200363/2 від 12.03.2019 року.

З цим рішенням суду першої інстанції від 18.07.2019 року не погодився відповідач Львівська митниця ДФС та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що під час здійснення митного контролю за митними деклараціями позивача було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання було встановлено наступне: - в фактурі інші банківські реквізити рахунку банку ніж зазначені відповідно до п.10 контракту (жодних доповнень до контракту нема); - в фактурі відсутні конкретні відомості щодо оплати, відповідно до п.5.2 контракту (можлива передоплата); - в сертифікатах дезінфекції, виданих фірмою НМР наявний штамп із датою проведення фумігації, наприклад, МД UA209140/2019/120649 від 12.03.2019 р., дата проведення фумігації 06.03.2019р. на штампі зазначено № інвойсу 84/03/2019, проте інвойс за №84/03/2019, поданий до митного оформлення, датований 08.03.2019р.. Тобто незрозуміло яким чином при проведенні фумігації 06.03.2019 р. був відомий номер інвойсу. Зазначена ситуація повторюється при оформленні інших декларацій. Також вказує апелянт на те, що за винятком МД №UA209140/2019/120662 від 12.03.2019 р., UA209140/2019/120675 від 12.03.2019, UA209140/ від 12.03.2019 р. до митного оформлення був наданий висновок експерта щодо якісних та вартісних характеристик товару, проте у преамбулі зазначено, що він складений на партію товару, яка була ввезена за інвойсами №88/03/2019 від 11.03.2019 р. та 84/03/2019 від 08.03.2019 р., тобто посилання на нього при здійсненні наступних оформлень некоректно. Також, зазначає апелянт, що при складанні висновку, огляд партії товару експертом не проводився, що ставить під сумнів те, що експертом були враховані всі характеристики товару. Крім цього, послідовно розглянувши можливість застосування методів визначення митної вартості, митниця встановила неможливість застосувати метод 2а та метод 2б з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в та метод 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості. Тому, Львівською митницею ДФС відповідно до ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана. За результатами розгляду всіх наданих документів Львівська митниця ДФС дійшла висновку, що відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій третій статті 53 МК України. Також зазначає апелянт, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем до митного оформлення не було надано основний документ, що підтверджує митну вартість, а саме банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Крім цього, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 18.07.2019 року і прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 18.07.2019 р. без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.02.2019 року між позивачем ТзОВ «Фескор» (Покупець) та «НМР Group» (Продавець) укладено контракт №2HMP-FS, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купляє одяг, взуття, речі, що були у використанні (секонд хенд). Кількість і асортимент Товару вказуються в інвойсах (а.с. 105-106, 108-110 Т.1).

У березні 2019 р. декларантом ТзОВ «Фескор» подано до Львівської митниці ДФС митні декларації: №UA209140/2019/126414 від 28.03.2019 р. (а.с. 53-55 Т.2); №UA209140/2019/125373 від 26.03.2019 р. (а.с. 210-212 Т.1); №UA209140/2019/124950 від 25.03.2019 р. (а.с. 187-189 Т.1); №UA209140/2019/124237 від 22.03.2019 р. (а.с. 2-4 Т.2); №UA209140/2019/124272 від 22.03.2019 р. (а.с. 115-117 Т.2); №UA209140/2019/124249 від 22.03.2019 р. (а.с. 66-68 Т.2); №UA209140/2019/124269 від 22.03.2019 р. (а.с. 78-80 Т.2); №UA209140/2019/123828 від 21.03.2019 р. (а.с. 41-43 Т.2); №UA209140/2019/122988 від 19.03.2019 р. (а.с. 138-140 Т.2); №UA209140/2019/123111 від 19.03.2019 р. (а.с. 15-17 Т.2); №UA209140/2019/122977 від 19.03.2019 р. (а.с. 199-201 Т.1); №UA209140/2019/121902 від 15.03.2019 р. (а.с. 126-128 Т.2); №UA209140/2019/121915 від 15.03.2019 р. (а.с. 93-95 Т.2); №UA209140/2019/121065 від 13.03.2019 р. (а.с. 222-214 Т.1); №UA209140/2019/120649 від 12.03.2019 р. (а.с. 27-29 Т.2); №UA209140/2019/120675 від 12.03.2019 р. (а.с. 235-237 Т.1); №UA209140/2019/120662 від 12.03.2019 р. (а.с. 150-152 Т.2). Цими митними деклараціями задекларовано до митного оформлення товар за кодами: - «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (Second Hand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 25%». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD; - 63090000 «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (Second Hand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 28%». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD; - за кодом «Взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 28%». Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD; - «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 28%». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD.

Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема: - сертифікати якості; - рахунки-фактури (інвойси); - автотранспортні накладні; - декларації походження товару; - зовнішньоекономічний договір №2HMP-FS від 08.02.2019 року; - заяви про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції та знезараження; - копії митних декларацій країни відправлення; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №19/1/072 від 12.03.2019 року (а.с. 111-116, 166-182 Т.1; а.с. 5-10, 30-36, 46-51, 56-61, 69-72, 85-91, 100-113, 120-124, 133-136, 141-144, 155-158 Т.2).

Львівською митницею ДФС за результатами розгляду поданих митних декларацій та доданих до них документів розпочато процедуру консультації із декларантом, шляхом направлення електронного повідомлення про необхідність надання документів для підтвердження правильності визначення митної вартості товарів за вищевказаними митними деклараціями.

Не погоджуючись із заявленою позивачем митною вартістю товарів, відповідачем Львівською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів: UA209000/2019/200460/2 від 28.03.2019 року.; UA209000/2019/200444/2 від 26.03.2019 року; UA209000/2019/200438/2 від 25.03.2019 року; UA209000/2019/200423/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200426/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200424/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200425/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200419/2 від 21.03.2019 року; UA209000/2019/200406/2 від 19.03.2019 року; UA209000/2019/200408/2 від 19.03.2019 року; UA209000/2019/200407/2 від 19.03.2019 року; UA209000/2019/200383/2 від 15.03.2019 року; UA209000/2019/200382/2 від 15.03.2019 року; UA209000/2019/200373/2 від 13.03.2019 року; UA209000/2019/200368/2 від 12.03.2019 року; UA209000/2019/200367/2 від 12.03.2019 року; UA209000/2019/200363/2 від 12.03.2019 року. Встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD. Митну вартість визначено за митними деклараціями МД UA209150/2019/004187 від 15.03.2019р., МД UA209180/2019/38453 від 18.03.2019р., МД UA209180/2019/2263 від 16.01.2019 р. (а.с. 37-104 Т.1).

На підставі вищевказаних Рішень відповідачем оформлені Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (а.с. 37-104 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних рішень Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів за березень 2019 року, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно з ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

Відповідно до ч.6 ст.257 МК України, умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст.VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (ГААТ).

Згідно з ч.2 ст.VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).

Як визначено у ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частиною другою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявлених декларантом відомостей у поданій ним митній декларації, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості та вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що стаття 53 МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Крім цього, частиною третьою статті 318 МК України встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що наведені положення кореспондуються зі стандартними правилами, встановленими пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, вищенаведене узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Так, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018р. в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015р. в справі №21-127а15 та від 02.06.2015р. в справі №21-498а15.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 58 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч.8 ст.57 МК України, у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З матеріалів справи видно, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за кодами: - «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (Second Hand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 25%»; - 63090000 «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (Second Hand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 28%»; - «Взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 28%»; - «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 28%».

При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, у зв`язку із чим від декларанта витребовувалися додаткові документи, та оскільки декларант не подавав додаткових документів, які б спростували сумніви митниці у достовірності наданої інформації, тому митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом на підставі цінової інформації, наявної в митниці, на рівні 1,4401 USD за одиницю.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що декларант надав митниці достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товарів за основним методом, а саме: сертифікати якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспорті накладні, декларації походження товару, зовнішньоекономічний договір №2HMP-FS від 08.02.2019 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №19/1/072 від 12.03.2019 року, заяви про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції та знезараження, копії митних декларацій країни відправлення.

Задекларована митна вартість визначалась декларантом на підставі положень контракту №2HMP-FS від 08.02.2019 року та положень відповідних інвойсів. Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних декларацій.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів.

Окрім того, позивачем додатково було надано митному органу комерційну пропозицію, що передувала укладенню відповідного зовнішньоекономічного контракту від 08.02.2019 року, згідно з якою запропоновано наступні ціни на придбання товарів: Несортований вживаний одяг (категорії І, ІІ, III знезаражений) - 1,2 USD; Вживане взуття (категорії І, II, ІІІ знезаражене) - 1,22 USD; Вживані пухові ковдри, штори, постільна білизна, несортовані (знезаражені) - 1,2 USD; Умови поставки СРТ Львів.

Тому, доводи апелянта про те, що заявлена митна вартість товару є документально непідтвердженою, суд вважає необґрунтованими.

Щодо визначення контролюючим органом митної вартості товарів за резервним методом, то суд апеляційної інстанції також зазначає наступне.

Відповідно до частин 4-5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно ч.1, 2, 4 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Так, з матеріалів справи, а саме зі змісту оскаржених рішень про коригування митної вартості, видно, що джерелом для їх прийняття слугували декларації МД UA209150/2019/004187 від 15.03.2019р., МД UA209180/2019/38453 від 18.03.2019р. МД UA209180/2019/2263 від 16.01.2019р..

З цього приводу судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, що є порушенням вимог Митного кодексу України.

Судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості, тому такий підхід для формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечать наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 р. (справа №815/1670/17).

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність на момент митного оформлення банківських документів та щодо строків оплати за товар, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність в матеріалах справи платіжних доручень, які підтверджують оплату за товар та заявлену позивачем митну вартість, а саме: №1 від 14.02.2019 р., №2 від 15.02.2019 р., №3 від 18.02.2019 р., №4 від 19.02.2019 р., №5 від 20.02.2019 р., №6 від 21.02.2019 р., №7 від 22.02.2019 р., №8 від 25.02.2019 р..

Відповідно до положень статті VII ГАТТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Судом першої інстанції також вірно звернено увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 р. (справа №809/1884/16), згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару. Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що п.5.2 зовнішньоекономічного контракту №2HMP-FS від 08.02.2019 року не містить конкретних строків здійснення оплати, а лише можлива як передоплата, так і післяоплата, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно з п.5.2 контракту №2-HMP-FS від 08.02.2019 року оплата за товар, проданий за цим Контрактом, повинна здійснюватися переказом грошових коштів на рахунок Продавця на умовах передоплати або за фактично поставлений товар.

Згідно ст.53 МК України, банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар. При цьому, відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 р. (справа №803/46/16).

Також судом першої інстанції було вірно зазначено, що відповідно до ч.1 ст.327 МК України, орган доходів зборів наділений правом залучати спеціалістів та експертів для участі у здійсненні митного оформлення.

Таким чином, доводи апелянта щодо неактуальності висновку експерта та його недоліків, є безпідставними, оскільки не містять жодних зауважень по суті експертного дослідження, а твердження про те, що ціни на ідентичні товари змінювалися не підтверджені.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що суть недоліків в оформленні документів, на які покликається апелянт не були розкриті в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості, а виключно у поданому до суду першої інстанції відзиві на адміністративний позов.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що прийняті Львівською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товару UA209000/2019/200460/2 від 28.03.2019 року; UA209000/2019/200444/2 від 26.03.2019 року; UA209000/2019/200438/2 від 25.03.2019 року; UA209000/2019/200423/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200426/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200424/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200425/2 від 22.03.2019 року; UA209000/2019/200419/2 від 21.03.2019 року; UA209000/2019/200406/2 від 19.03.2019 року; UA209000/2019/200408/2 від 19.03.2019 року; UA209000/2019/200407/2 від 19.03.2019 року; UA209000/2019/200383/2 від 15.03.2019 року; UA209000/2019/200382/2 від 15.03.2019 року; UA209000/2019/200373/2 від 13.03.2019 року; UA209000/2019/200368/2 від 12.03.2019 року; UA209000/2019/200367/2 від 12.03.2019 року; UA209000/2019/200363/2 від 12.03.2019 року, є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за умови не наведення органом доходів і зборів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, що ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Сумніви органу доходів і зборів можна вважати обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наведене свідчить про обов`язок органу доходів і зборів зазначити конкретні обставини, що викликають такі сумніви, та причини неможливості підтвердження заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також зазначити конкретні документи, надання яких може розвіяти вказані сумніви.

Колегія суддів вважає, що за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування органом доходів і зборів коригування митної вартості є передчасним.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущення порушень зі сторони декларанта (позивача) під час визначення митної вартості товару, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно задоволив позовні вимоги.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.001982 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фескор» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складено 15.11.2019 року