Справа № 440/2791/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 листопада 2019 року

Київ

справа №440/2791/19

адміністративне провадження №К/9901/30418/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів -Мельник-Томенко Ж.М., Яковенка М.М.,

перевірив касаційну скаргу адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби Безпеки України в Полтавській області, Служби безпеки України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся 23 липня 2019 року до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Служби Безпеки України в Полтавській області, Служби безпеки України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про скасування наказу Служби безпеки України від 24 червня 2016 року №764-ос про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за пунктом "б" пункту 61, підпунктом "и" пункту 62 (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та пунктом 88-1 у запас Збройних Сил України; поновлення на посаді капітана ОСОБА_1 , стягнення середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 114385,62 грн.

Оскільки, позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеним позовом, то до позовної заяви було додано заяву про поновлення пропущеного строку.

Заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду обґрунтовував тим, що поважною причиною пропуску строку є те, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду, оскільки ознайомився зі спірним наказом 24 липня 2019 року.

Розглянувши заяву про поновлення строку, Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 2 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Служби Безпеки України в Полтавській області, Служби безпеки України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу - залишив без руху, надав позивачу строк у десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку, в якій вказати інші підстави для поновлення строку разом з відповідними доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2019 року про залишення позовної заяви без руху представник позивача подав заяву від 16 серпня 2019 року, яку мотивував тим, що про наказ про звільнення ОСОБА_1 дізнався 24 липня 2019 року (через три роки), отримавши його копію на адвокатський запит.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 440/2791/19 повернуто позивачу з підстав, що позивачем не наведено поважних підстав для поновлення строку звернення до суду, у тому числі, у строк, наданий судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 2 серпня 2019 року.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Однак, Другий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 9 жовтня 2019 року залишив без змін ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції обґрунтував свою постанову тим, що законодавством регламентовано спеціальний місячний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про звільнення з публічної служби, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, до матеріалів позовної заяви позивачем додано копію трудової книжки ОСОБА_1 , що свідчить про її видачу при звільненні позивачу. Крім того, наявність у трудовій книжці записів про подальше працевлаштування ОСОБА_1 ПАТ "Концерн Авек та КО" (серпень 2016 року), ТОВ "Форпаст СПН" (грудень 2016 року), ТОВ "Аксєль" (2018-2019 роки) також є свідченням того, що позивач був обізнаним про своє звільнення.

Суди встановили, що з часу фактичного звільнення ОСОБА_1 минуло три роки, позивачем та його представником не зазначено, які обставини перешкоджали позивачу звернутися з позовом про поновлення на службі. Разом з тим, жодних поважних причин, які б об`єктивно унеможливили своєчасне подання позивачем позовної заяви у межах місячного строку на виконання вимог частини п`ятої статті 122 КАС України, ОСОБА_1 не зазначено і будь-яких доказів суду не надано.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги та судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відмовляючи у відкритті позовного провадження, суд першої інстанції послався на відсутність будь-яких поважних причин для поновлення строку на звернення до суду, а в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що причина пропуску процесуального строку має об`єктивний і незалежний від скаржника характер, скаржником додатково такі докази не подано, оскільки обставини, на які покликається скаржник у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду, на переконання суду першої інстанції, не є непереборними чи такими, що об`єктивно не дали можливість своєчасно реалізувати скаржнику право на звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції прийшов аналогічного висновку, що позивачем строк на звернення до суду з позовом пропущено без поважних причин.

Верховний Суд зазначає, що дотримання встановлених строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку звернення до суду, особа, яка має намір подати відповідну позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Водночас, Верховний Суд звертає увагу, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Оскільки протягом трьох років (з моменту фактичного звільнення) позивачем не ставилося питання щодо правомірності його звільнення прийнятого наказу Службою безпеки України від 24 червня 2016 року №764-ос про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , а також щодо отримання чи витребування його копії, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин тривалого зволікання з його оскарженням матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Як зазначено у рішенні суду (Golden v. the United Kingdom. З 38; Stanev v. Bulgaria) право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено судом.

Верховний Суд вважає, що в цій справі застосування строку давності переслідує "законну мету" і співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою є пропорційними (Ashingdane у. the United Kingdom). Тобто, згідно практикою ЄСПЛ не поновлення судом строку звернення до адміністративного суду, не становить порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судом апеляційної інстанції обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.

За змістом частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Як встановили суди попередніх інстанцій, позивач був звільнений у запас у червні 2016 року, припинив службу у відповідача, отримав трудову книжку і працевлаштувався після того. Тобто, позивач не міг не знати про факт свого звільнення у запас.

Згідно частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій, правильно застосували положення частини п`ятої статті 122 КАС України та частини другої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 122, 123, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби Безпеки України в Полтавській області, Служби безпеки України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………...

……………………………

……………………………

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник -

Томенко М . М. Яковенко,

Судді Верховного Суду