Справа № 311/2721/19
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/2721/19
Провадження № 2-а/311/26/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Балалаєва Андрія Анатолійовича (місцезнаходження: вул..Шевченко буд.38 м.Василівка Запорізької області), Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області (місцезнаходження: вул.Шевченко буд.38 м.Василівка Запорізької області), про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

25 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, який в подальшому був уточнений 15.08.2019 року (а.с.16-19), пред`явлений до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Балалаєва Андрія Анатолійовича, Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №065318 від 12.07.2019 року.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 12.07.2019 року він керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 28.540 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 30-3 (номерний знак НОМЕР_2 ) та на 341 км автомобільної дороги Харків - Сімферополь його транспортний засіб був зупинений інспектором сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Балалаєвим А.А. та винесено відносно нього постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки порожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 065318.

Відповідно до даної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України. Та як зазначено в оскаржуваній постанові: «...водій порушив правила перевезення негабаритного вантажу, згідно дозволу №36 НГ відсутній автомобіль прикриття» та на нього накладено штраф в розмірі 510.00 гривень. Оскільки, в процесі складання постанови у нього не було можливості надати письмові пояснення, це змусило його отримати постанову з метою її оскарження у встановленому законом порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, працівник поліції не зазначив найменування органу поліції до якого він відноситься, не зазначив нормативного акта, що передбачає відповідальність та не зазначено належні та допустимі докази, які працівник поліції оцінив та дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, що суперечить чинному законодавству, тому вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП та підлягає скасуванню відповідно до ст. 247 КУпАП.

З винесеним рішенням працівника поліції позивач ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вважає, що працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини: в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що вказують на перевищення транспортним засобом з вантажем нормативно встановленої ширини 3,5 метрів та здійснення ним вказаного правопорушення. Та зазначає, що 12.07.2019 року він, ОСОБА_1 , здійснював перевезення вантажу відповідно до наданого дозволу №36 НГ від 26.06.2019 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Відповідно до вказаного дозволу він має право на перевезення вантажу параметри якого не більше: ширина - до 3,75 м., довжина - до 22 м., висота - до 4,49 м., загальною вагою до 40,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь - до 11 тонн і вантаж може виступати за задній габарит ТЗ не більше 1.5 м. та два транспортних засоби виділених для супроводжений автомобілем прикриття марки FIAT NUOVO DOBLO, державний номер НОМЕР_3 та Ford transit державний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на Відповідача, тому саме Відповідач мав долучити до матеріалів справи належні, достатні та допустимі докази, які б підтвердили, що під час винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб з вантажем дійсно мав ширину більшу 3,5 м та/або довжину більшу 24 м. та потребував супровід автомобілем прикриття.

Враховуючи вищевказане, у разі перевищення ширини вантажу - 3,5 м., а довжини - 24 м., супровід автомобілем прикриття є обов`язковим. Та як вказує позивач ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять доказів перевищення нормативно встановлених параметрів, при яких супровід автомобілем прикриття обов`язковий, інкриміноване йому правопорушення не підтверджене жодними доказами, а тому вважає доведеним.

Позивачем ОСОБА_1 зазначено, що Дозвіл № НОМЕР_5 НГ від 26.06.2019 року одночасно є дозволом на встановлення га використання автомобіля супроводу із зазначенням його марки та державного реєстраційного номера аби у разі перевищення вантажем ширини 3.5 м. або довжини 24 м. використовувати одну з машин супроводу.

Водночас, зазначеним дозволом не заборонено рух транспортного засобу без супроводження автомобілем прикриття, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення не перевищує 3,5 м та/або довжина 24 м.

Позивач вказує про те, що працівник поліції не здійснював вимірювання вантажу, не застосував передбачені чинним законодавством правил проведення габаритно-вагового вимірювання, зокрема не здійснювалось вимірювання вантажу в межах стаціонарного чи пересувного пункту проведення габаритно-вагового контролю, що відповідно до п.6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та працівниками відповідних органів. Проте, як зазначає позивач ОСОБА_1 , працівник поліції взагалі не застосовував передбачені чинним законодавством правила проведення габаритно-вагового вимірювання, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів перевищення ширини 3,5 м та/або довжини 24 м, і як наслідок не доведений порушення чинного законодавства.

Отже, позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Вказана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення ним адміністративного порушення, що підтверджено п.8 оскаржуваної постанови, в якій працівник поліції не долучив жодних доказів.

За таких обставин, факт вчинення правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП на думку позивача ОСОБА_1 є недоведеним, тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить: 1) скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №065318 від 12.07.2019 року винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області старшим капралом поліції Балалаєвим Андрієм Анатолійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП на накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень; 2) справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП України відносно ОСОБА_1 від 12.07.2019 року закрити.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи (а.с.25).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, проте п.1 прохальної частини позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи в спрощеному провадженні та без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити за підставами викладеними у позові (а.с.5,19).

В судове засідання відповідач інспектор сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Балалаєв А.А. повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розписками в отриманні судової повістки (а.с.31,34), однак про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, суду не надано.

В судове засідання представник відповідача Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розписками в отриманні судової повістки (а.с.30,35), однак про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, суду не надано.

Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної адміністративної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У розумінні ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується в цілях виховання особи, яка скоїла адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі за №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення, яке передбачено ст.132-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП. При розгляді скарги відповідно до ст.293 КУпАП перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і може бути прийняте рішення про скасування постанови і закриття справи та згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що Постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО №065318 від 12.07.2019 року, винесеною інспектором сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Балалаєвим А.А. було притягнуто ОСОБА_1 , позивача по справі, до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП за порушення правил перевезення надгабаритного вантажу та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

З даної постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО №065318 від 12 липня 2019 року вбачається, що 12.07.2019 року о 17 годині 15 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAN» номерний знак НОМЕР_1 , напівпричеп ТАD НОМЕР_2 , порушив правила перевезення надгабаритного вантажу, згідно дозволу №36НГ відсутній автомобіль прикриття, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП (а.с.6).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст.132-1 КУпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, вказано наступне.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VIII статтю 258 КУпАП було доповнено частиною другою наступного змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Правопорушення за ст.132-1 КУпАП, за вчинення якого був притягнутий до адміністративної відповідальності позивач ОСОБА_1 , відноситься до адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому за правилами ч.2 ст.258 КУпАП відповідач не повинен був складати протокол про адміністративне правопорушення.

Процедура розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху передбачена частиною 2 статті 258 КУпАП і узгоджується з рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, який вказав що розгляд справ посадовою особою у порядку скороченого провадження може бути застосований лише у випадках, передбачених ст.258 КУпАП.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Крім того, п.4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.ст.80,81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до п.9 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання, тощо.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353 встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідальність за ст.1321 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у порушенні правил дорожнього руху перевезенні небезпечних вантажів та порушенні правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення за статтею 132-1 КУпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Диспозиція статті 132-1 КУпАП України є бланкетною нормою права, яка містить посилання на спеціальний нормативний акт, тому при порушенні вказаної статті у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності має бути зазначено спеціальний нормативний акт, що регулює правила перевезення транспортними засобами вантажу, вагова або габаритні параметри яких перевищують нормативні показники, порушення вимог яких інкримінувалося особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що стверджений постановою КМУ від 18.01.2001 року №30 (далі - Правила) - супровід автомобілем прикриття обов`язковий у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3.5 чи довжина 24 метри.

Відповідно до п.18 Правил, дозвіл, що видається перевізнику уповноваженим підрозділом Національної поліції, одночасно є дозволом на встановлення та використання проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах та на автомобілі прикриття із зазначенням його марки та державного реєстраційного номера на термін дії дозволу.

Відповідно до п.7 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами - у разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж па три місяці.

Відповідно до абзацу 17 п.1.10 ПДР «габаритно-ваговий контроль перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка приводиться встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю».

Відповідно до п.п.2,4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094.

Пунктом 22.5 ПДР вказано, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т., на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про автомобільні дороги", рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, пунктом 2 яких визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 pоку № 1306.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п.13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі Порядок № 879).

Згідно п.6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно п.2.4-2 ПДР у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають Акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п.п.7-9 п.2 Порядку № 879 місце здійснення габаритно - вагового контролю, - це спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю. Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю, це позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарита яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобі. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю, це спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 року за №1007/1207 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таким чином поліцейський не мав права здійснювати заміри транспортного засобу саме на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, із оскаржуваної постанови взагалі не вбачається за допомогою якого саме приладу поліцейським було здійснено заміри транспортного засобу.

Враховуючи викладене, у разі перевищення ширини вантажу 3,5 м, а довжини 24 м., супровід автомобілем прикриття є обов`язковим. Оскільки матеріали справи не містять доказів перевищення нормативно встановлених параметрів, при яких супровід автомобілем прикриття є обов`язковим, та, відповідно інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому є не доведеним.

Таке правозастосування визначено Верховним Судом у Постанові від 18.01.2019 року, винесеної в адміністративній справі №539/655/17.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як видно за наданих позивачем доказів, поліцейським за місцем зупинки транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 , контролю та відповідного вимірювання габаритно-вагових параметрів вантажу, визначених Порядком №879 проведено не було, заміри вантажу взагалі не були здійсненні.

Між тим, суд вважає, що доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач, належить чи не належить ТЗ до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: Акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, Акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Проте, жоден із викладених вище документів матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Частиною 1 статі 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративний проступок - це насамперед дія або бездіяльність, що при наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя. До таких правил, зокрема, належать правила у сфері безпеки дорожнього руху.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об`єкту, об`єктивній і суб`єктивній сторонам та суб`єкту правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Будь-яких доказів, у розумінні положень ст.251 КУпАП, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , суду не надано та в судовому засіданні відповідачами не доведено.

Суд не вважає безпосередньо саму постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладені у постанові від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд вважає, що для підтвердження порушення позивачем правил перевезення надгабаритного вантажу відповідачі, відповідно до статті 251 КУпАП, мали би надати відповідні та належні докази.

Таким чином, враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 оспорює свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, інкримінованого йому та зазначеного у оскаржуваній постанові, а відповідачами по справі не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивача, жодного належного доказу вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення у справі не має, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до приписів ч.4 ст.77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод або інтересів.

Як вбачається з вимог ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення особою, зокрема позивачем ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування заявленого ним адміністративного позову. Вище зазначена постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Крім того, складена поліцейським Балалаєвим А.А. постанова від 12.07.2019 року взагалі не містить посилання на пункт (пункти) Правил дорожнього руху, які порушені ОСОБА_1 та чітко не викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення (диспозиція ст..132-1 КУпАП) та до оскаржуваної постанови поліцейським не долучено жодного доказу.

Крім того, відповідачем при складанні постанови не були належним чином зібрані та досліджені докази, жодних посилань на докази, передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, немає. Неодноразові запити суду про надання для ознайомлення в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідачем проігноровано та витребувані матеріали, з яких складається справа про адміністративне правопорушення та на підставі яких безпосередньо була винесена постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 510,00 грн., суду не надано.

Будь-які належні та допустимі докази, передбачені приписами ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні та відповідачем під час розгляду справи в суді не доведено. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом матеріали справи у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП. А отже, відповідач поліцейський Бабалаєв А.А. прийняв необґрунтоване рішення, без урахування та встановлення усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідачами, на яких покладено обов`язок доказування, не надано до суду жодних доказів, які б беззаперечно підтвердили факт порушення позивачем ОСОБА_1 правил перевезення надгабаритного вантажу, а тому відповідно, факт скоєння ним адміністративного правопорушення за оскаржуваною постановою, є недоведеним, у зв`язку із чим, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст..132-1 КУпАП шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не може вважатися законним і обґрунтованим, внаслідок чого, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як протиправна.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та досліджених судом матеріалів справ, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому оскаржувану постанову серії ДПО №065318 від 12.07.2019 року слід скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати судового збору.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.8,19,124 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою КМ України 10.10.2001 року №1306 зі змінами та доповненнями, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст..ст.9,132-1,245,247,251,252,255,256,280,288 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимог ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Балалаєва Андрія Анатолійовича, Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №065318 від 12.07.2019 року - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Балалаєва Андрія Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії ДПО №065318 від 12.07.2019 року) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 132-1 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО