Справа № 300/1279/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9206/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 300/1279/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Боршовський Т. І.,

час ухвалення рішення 23.07.2019 року, 13:28 год,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 29.07.2019 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення, ненарахування і невиплати позивачу пенсії за віком, а також дії щодо повторної відмови в призначенні пенсії за заявою ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком з 04 вересня 2018 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про відмову в призначенні пенсії за віком при повторному розгляді заяви для призначення пенсії № 990 від 03 квітня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року про призначення пенсії із врахуванням встановлених обставин та викладених судом правових висновків у цій справі. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що заява ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04 вересня 2018 року подана в порядку звернення громадян, а тому в журналі форми 10 не зареєстрована та оригінали документів не відскановано. Крім того, при повторному розгляді документів на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18 управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську встановило відсутність оригіналу документа, що підтверджує особу, а також довіреності для подання та оформлення документів для призначення пенсії довіреною особою. Крім того, апелянт звернув увагу на те, що рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки стосується виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулюють питання призначення пенсії. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Питання призначення пенсії громадянам України, які постійно проживають у державі Ізраїль, буде вирішуватися у разі прийняття Верховною Радою України відповідно Закону України за встановленою Угодою порядком. Враховуючи, що ОСОБА_1 виїхала з України в Ізраїль у 2002 році на постійне місце проживання, до виїду з України їй пенсія на території України не призначалась та не виплачувалась, тому відсутні правові підстави для призначення їй пенсії за віком. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що в апеляційній скарзі відповідач покликається на рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, разом з тим, суд першої інстанції на вказане рішення не покликався. Апелянт не вказує, який висновок цього рішення не було застосовано судом першої інстанції. Також вказав, що не заслуговує на увагу покликання відповідача на ст.92 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки суд чітко обґрунтував своє рішення щодо часткового задоволення позову ОСОБА_1 з посиланнями на рішення Європейського суду з прав людини, Конституцію України, правові позиції викладені у постанові Верховного Суду; разом з тим, жодних аргументів, якими б спростовувалося правильність застосування зазначених судом норм матеріального права, апелянт не надав. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 березня 2003 року прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, що підтверджується відповідними відмітками в її закордонному паспорті, та проживає на території Ізраїлю.

Відповідно до записів у трудових книжках ОСОБА_1 працювала на території УРСР та в Україні з 14 лютого 1974 року по 10 січня 1999 року.

04 вересня 2018 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про призначення їй пенсії за віком.

До вказаної заяви позивач долучила: заяву про призначення пенсії відповідно до форми, встановленої додатком № 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій); копію паспорта (оригінал пред`явлено при поданні заяви); копію ідентифікаційного номера облікової картки платника податків; оригінали двох трудових книжок; договір про надання правової допомоги з адвокатом Благодир С. М.; ордер адвоката; копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю.

Листом № 363/с-15 від 18 вересня 2018 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки остання не надала жодних документів, які б підтверджували її місце проживання в Україні. Крім того, зазначено, що між Україною відповідний договір з державою Ізраїль не укладено, а тому підстав для призначення пенсії громадянину України у випадку проживання у вищевказаній державі не має.

Вважаючи бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо не призначення позивачу пенсії за віком, ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повторно розглянути заяву позивача від 04 вересня 2018 року про призначення пенсії із врахуванням встановлених обставин та викладених судом правових висновків у цій справі.

Вказане судове рішення набрало законної сили 13 лютого 2019 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 лютого 2019 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18.

Листом № 89,90/Б-15 від 12 березня 2019 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області повідомило представника позивача, що вищевказане судове рішення буде виконано в добровільному порядку після пред`явлення виконавчого листа.

08 квітня 2019 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 58801550 з примусового виконання виконавчого листа № 0940/1851/18 від 15 березня 2019 року.

Листом № 3824/06 від 31 травня 2019 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області повідомило Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області про те, що виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18 здійснено до моменту відкриття виконавчого провадження, що підтверджується рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області від 03 квітня 2019 року № 990 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком при повторному розгляді заяви для призначення пенсії.

Вказане рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком при повторному розгляді заяви для призначення пенсії мотивоване тим, що заява ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04 вересня 2019 року подана в порядку звернення громадян, а тому в журналі форми 10 не зареєстрована та оригінали документів не відскановано. Крім того, при повторному розгляді документів на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18 управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську встановило відсутність оригіналу документа, що підтверджує особу, а також довіреності для подання та оформлення документів для призначення пенсії довіреною особою, які повинні бути подані за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не порушено порядку звернення до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, встановленого Порядком №22-1 та Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Оскільки у межах спірних правовідносин пенсійним органом фактично не приймались до розгляду по суті заяви позивача про призначення пенсії і, як наслідок, не перевірялось наявність у останньої права на її призначення та виплату, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року про призначення пенсії із врахуванням встановлених обставин та викладених судом правових висновків у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Ст.46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п.1 ч.1 та ч.4 ст. 8 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Таким чином, правильним, на думку колегії суддів, є висновок суду першої інстанції про те, що для виникнення права на отримання пенсії визначено такі умови: особа повинна бути громадянином України, який застрахований згідно із цим Законом, досягти встановленого цим Законом пенсійного віку, а також мати необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2015 року № 22-1.

Згідно з п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Пенсійного фонду про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Отже, чинним законодавством чітко встановлено, що для призначення пенсії документи, якими підтверджується стаж, вік та заробітна плата, подаються до територіального органу ПФУ тільки в оригіналах (на відміну від поновлення вже призначеної пенсії певній категорії осіб, яке здійснюється за документами, наявними у матеріалах пенсійної справи та не вимагає подання оригіналів відповідних документів).

Таким чином, реалізація гарантованого права громадянам щодо призначення пенсії відбувається за заявочним принципом.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2018 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додала: заяву про призначення пенсії згідно форми, встановленої додатком № 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій)); копію паспорта (оригінал пред`явлено при поданні заяв); копію ідентифікаційного номера облікової картки платника податків ; оригінали двох трудових книжок; договір про надання правової допомоги з адвокатом Благодир С.М.; ордер адвоката; копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, ОСОБА_1 особисто подала до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську заяву від 04 вересня 2018 року про призначення пенсії за віком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заява від 04 вересня 2018 року про призначення пенсії за віком відповідає формі, встановленій додатком № 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій) подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (п.4.1 розділу IV).

При цьому, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що заява була подана ОСОБА_1 шляхом заповнення роздрукованого з інтернету бланка додатку до вказаного Порядку, а не його заповненням в електронному вигляді з наступним роздрукуванням безпосередньо працівником пенсійного органу, що приймав документи, оскільки неналежне виконання пенсійним органом обов`язку щодо заповнення відповідних бланків при зверненні особи за призначенням пенсії за віком не повинно позбавляти особу права на пенсію за наявності в неї передбачених законом підстав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до імперативних вимог п.1.7 Порядку №22-1, якщо поданих ОСОБА_1 разом із заявою від 04 вересня 2018 року документів було не достатньо, то управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську зобов`язано повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

Разом з тим, управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську не повідомило ОСОБА_1 про відсутність оригіналу документа, що підтверджує особу, та довіреності для подання та оформлення документів для призначення пенсії довіреною особою, а прийняло рішення від 03 квітня 2019 року № 990 про відмову в призначенні пенсії за віком при повторному розгляді заяви для призначення пенсії.

Колегія суддів звертає увагу про те, що в рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18 встановлено дотримання ОСОБА_1 порядку звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком від 04 вересня 2018 року та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, в силу дискреційних повноважень пенсійного органу щодо призначення пенсії за віком, повторно розглянути вказану заяву.

Ч.4 ст.78 КАС України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, відмовивши позивачці в призначенні пенсії за віком з підстав, вказаних у рішенні від 03 квітня 2019 року № 990 формально виконав рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 0940/1851/18, оскільки повторно дав оцінку прийнятності заяви від 04 вересня 2019 року по формі, не розглянувши її по суті, що є порушенням ст.124 Конституції України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення представника позивача із заявою від 26 лютого 2019 року було спрямоване на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі № 0940/1851/18, тому не є повторним зверненням особи чи її представника про призначенням пенсії за віком та спростує доводи відповідача про те, що разом із заявою не подано представником довіреності, посвідченої нотаріально.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством заявник наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого представника, а тому пенсійний орган не мав права відмовляти позивачу у призначенні пенсійних виплат з підстав неособистого звернення.

Також зі змісту заявленого позову вбачається, що ще однією підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, серед іншого, було те, що позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України, як це передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком №22-1.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в п.52 рішення у справі №10441/06 «Пічкур проти України» від 07 лютого 2014 року.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не передбачено такої підстави для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном, в тому числі і в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 18 вересня 2018 року у справі №522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі №766/1519/17, від 31 січня 2019 року у справі №520/9721/16-а та від 01 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач як громадянин України, незалежно від її проживання в державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, що спростовує доводи апелянта у відповідній частині.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року про призначення пенсії, враховуючи, що відповідачем не перевірено наявність у ОСОБА_1 всіх умов для призначення пенсії, передбачених Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що повноважним органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №132/3485/16-а від 20 грудня 2018 року.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 300/1279/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.