Справа № 200/10997/19-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 р. Справа№200/10997/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, зобов`язання зарахувати до страхового стажу роботи періоди роботи з моменту призначення пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Відповідач) про визнання неправомірними дій, зобов`язання зарахувати до страхового стажу роботи періоди роботи з моменту призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що відповідач неправомірно не зарахував до стажу роботи позивача період роботи з 02.03.1993 року по 20.02.2000 року в колгоспі «Рассвет» .

Просить суд:

- визнати неправомірними дії Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо незарахування їй до страхового стажу роботи періодів роботи в колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області з 02.03.1993 року по 20.02.2000 року при призначенні пенсії за віком.

- зобов`язати Ясинуватське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати їй до страхового стажу роботи періоди роботи в колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області з 02.03.1993 року по 20.02.2000 року при призначенні пенсії за віком з моменту призначення пенсії.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

17.10.2019 року до суду надійшов відзив на позов, згідно якого період роботи з 02.03.1993 року по 31.12.1998 року неможливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з тим, що між датою звільнення та датою наказу про звільнення минуло більше ніж три місяці. Також відсутня печатка підприємства на встановлених та фактично відпрацьованих в колгоспі трудоднях, а саме заявник прийнятий на роботу в колгоспі, а печатка належить КСП. Період з 01.01.1999 року по 21.02.2000 року зараховано до страхового стажу позивача. Тому, вважає, відсутні що підстави для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу та задоволення позову.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , згідно ст. 43 КАС України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач - Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Положенням про Пенсійний фонд України», затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №384/2011, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

21 серпня 2018 року Позивач звернувся до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою № 851 про призначення пенсії за віком.

Пенсійний орган при призначенні пенсії Позивачу рішенням № 123 від 23.08.1018 року не зарахував до страхового стажу періоди роботи з 05.02.1979 по 03.05.1979 року, у зв`язку з відсутністю в записі про звільнення печатки підприємства; з 02.03.1993 по 31.12.1998 року, у зв`язку з тим, що між датою звільнення та датою наказу про звільнення минуло більше трьох місяців та відсутністю запису про реорганізацію колгоспу «Рассвет» у КС.П «Рассвет». Також робота в колгоспі в даний період не може бути зарахована до страхового стажу заявника через невідповідність печатки підприємства на встановлених та фактично відпрацьованих, в колгоспі трудоднях, а саме заявник прийнятий на роботу в колгоспі, а печатка належить КСП; період наявний в системі персоніфікованого обліку з 01.07.2001 по 31.07.2001 - у зв`язку з відсутністю запису у трудовій книжці.

У трудовій книжці колхозника УКР НОМЕР_1 від 09.04.1993 року та трудовій книжці НОМЕР_2 за спірний період містяться наступні відомості щодо роботи в колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області:

- 02 квітня 1993 року прийнята робітницею свинотоварної ферми (наказ №4 від 09.04.1993 року);

- 21 лютого 2000 року звільнена в зв`язку з реорганізацією КСП «Рассвет» і переведенням на роботу в СТОВ «Світанок» (протокол №16 від 29.02.2002 року). В той же час, в трудовій книжці колхозника міститься запис про виведення з членів КСП «Рассвет» з 21.02.2000 року переведенням в СТОВ «Світанок» з посиланням на протокол № 16 від 29.02.2000 року.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-V).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 04 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2002 року №1854 та від 12 березня 2003 року №303.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-V, починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають жінки, які народилися з 01 жовтня 1959 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 58 років 6 місяців за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Судом встановлено, що на час подання заяви про призначення пенсії позивач досягла віку 58 років 6 місяців, але при обчисленні страхового стажу відповідач не врахував період роботи позивача, який мав місце до впровадження системи персоніфікованого обліку (01 січня 2004 року).

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-V, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не зарахований до страхового стажу позивача період роботи з 02 березня 1993 року по 31 грудня 1998 року в колгоспі «Рассвет», оскільки порушено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29 липня 1993 року, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301, а саме між датою звільнення та датою наказу про звільнення минуло більше трьох місяців.

Згідно постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно з пунктом 2.4. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях», затвердженої наказом Мiнiстерства працi України, Мiнiстерства юстицiї України i Мiнiстерства соцiального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58), яка діяла на час заповнення трудової книжки позивача, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 21 лютого 2000 року її звільнено в зв`язку з реорганізацією КСП «Рассвет» і переведенням на роботу в СТОВ «Світанок» на підставі наказу №16 від 29 лютого 2002 року.

При прийнятті рішення щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу відповідачем лише констатується факт, що між датою звільнення та датою наказу про звільнення минуло більше ніж три місяці, при цьому не зазначено причини не зарахування спірного періоду до страхового стажу з посиланням на конкретні порушення Інструкцій №58.

Щодо відсутності печатки підприємства на встановлених та фактично відпрацьованих в колгоспі трудоднях, а саме заявник прийнятий на роботу в колгоспі, а печатка належить КСП, суд також наголошує, що Позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством. Дана правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 212/11/14-14 від 18.02.2014 року.

З огляду на викладене та, з урахуванням обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, який покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України), суд дійшов висновку про безпідставне не зарахування періоду з 02 березня 1993 року по 31 грудня 1998 року до страхового стажу позивача. Період з 01.01.1999 року по 21.02.2000 року зараховано пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, а саме: визнання неправомірними дій щодо незарахування до страхового стажу роботи періодів роботи в колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області з 02.03.1993 року по 20.02.2000 року при призначенні пенсії за віком, суд зазначає, що в даному випадку вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції. Самі по собі дії не тягнуть за собою настання будь-яких негативних наслідків для особи. Правові наслідки для позивача тягне акт індивідуальної дії - рішення № 123 від 23.08.2018 року в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.03.1993 року по 31.12.1998 року.

За наведених обставин суд вважає, що в спірних правовідносинах належним, достатнім та необхідним (ефективним) способом захисту порушеного права позивача є саме скасування рішення відповідача № 123 від 23.08.2018 року та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача період роботи в колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області з 02.03.1993 року по 31.12.1998 року з моменту призначення пенсії.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь Позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (86020, Донецька обл., Ясинуватський р-н, смт. Очеретине, м-н Гідростроітелів, б. 12, код в ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання зарахувати до страхового стажу роботи періоди роботи з моменту призначення пенсії задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області № 123 від 23.08.2018 року в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.03.1993 року по 31.12.1998 року.

Зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області з 02.03.1993 року по 31.12.1998 року з моменту призначення пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ясинуватського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системиапеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський