Справа № 754/11487/19
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/398/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Іванківського відділення поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанта поліції Петришка Петра Олександровича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

02.08.2019 року на адресу суду надійшли матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Іванківського відділу поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанта поліції Петришка П.О., щодо визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Пред`явлений адміністративний позов обґрунтований тим, що 23.07.2019 року поліцейським Іванківського відділу поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшим сержантом поліції Петришком П.О., було винесено постанову серії ДПО18 № 384234 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Відповідно до вищезазначеної постанови ОСОБА_1 нібито о 11:25 годині, рухаючись за кермом автомобіля по а/д «Спецпід`їзд до зони ЧАЕС», здійснив обгін та перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка розділяє проїзну частину протилежних напрямків руху, чим порушив вимоги п.34.1.1 ПДР.

Однак, позивач вважає такі дії поліцейського протиправними, а винесену постанову незаконною посилаючись на те, що 23.07.2019 року позивач рухався в транспортному засобі «Land Rover Freelander 2» д.н.з. НОМЕР_1 . Виїжджаючи з перехрестя з круговим рухом на а/д «Спецпід`їзд до зони ЧАЕС», помітив попереду себе вантажний автомобіль білого кольору, який повільно рухався. Наблизившись до вантажного автомобіля позивач помітив, що швидкість з якою він рухається позаду вантажного автомобіля є меншою 30 км/год. Переконавшись в безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху, позивач здійснив обгін вантажного автомобіля який рухався із швидкістю менше 30 км/год, обґрунтувавши своїй дії відповідно до абзацу 5 п. 1 ч. 34 ПДР України «Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.»

Після зупинки автомобіля до позивача підійшов поліцейський Петришко П.О. та вимагав пред`явити йому документи, а саме водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкової цивільної відповідальності транспортних засобів і повідомив, що позивач ніби то порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 перетнувши її під час здійснення обгону вантажного автомобіля. На це позивач попрохав надати йому докази його правопорушення, однак поліцейський сказав, що ніяких доказів, зокрема в формі відеофіксації він не має, а покладається лише на свою сенсорну систему та повторно вимагав пред`явити йому документи.

Крім того, після зупинки транспортного засобу та висловлення зауважень у бік позивача, старший сержант поліції Петришко П . О. не зупинив транспортній засіб, який був обігнаний для отримання пояснень по суті справи, а відразу виніс постанову. Будь якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішенні клопотання, не були заслухані особи, які беруть участь у справі та свідки, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

З огляду на оскаржувальну постанову ( а саме ч. 8) будь яких додатків до постанови в ній не зазначено, в тому числі і відомості щодо технічного засобу (що є імперативною вимогою), якими здійснено фото або відеозапис, а тому можна зробити висновок, що фіксування не здійснювалось.

Таким чином, в справі відсутні будь які докази, які б могли підтвердити правопорушення, а тому у зв`язку з вищезазначеним позивач вважає, що дії відповідача протиправні, а постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 12.08.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі, а також постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Вказаною ухвалою надано сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив тощо.

Відповідно до ч.5, 8 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідачем поліцейським Іванківського відділу поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшим сержантом поліції Петришком П.О. (уповноваженою особою якій підпорядковується відповідач) відзиву чи заперечень по справі в обгрунтування своєї позиції у встановлений судом строк не надано, про розгляд судом даного провадження повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду.

Суд повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 23.07.2019 року відносно позивача відповідачем було винесено постанову серії ДПО18 № 384234 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України із визначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255, 00 грн.

Інспектором встановлено, що 23.07.2019 року, о 11 год. 25 хв. на а/д «Спецпід`їзд до зони ЧАЕС» (1 км+200) ОСОБА_1 здійснив обгін та перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка розділяє проїзду частину протилежних напрямків руху чим порушив п. 34.1.1 ПДР України, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина перша статті 122 КпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатись тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови, не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, не було надано суду матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином, судом встановлено що при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 не відповідає вимогам КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 1 ст. 121, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 78, 159-162, 165, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Іванківського відділення поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанта поліції Петришка Петра Олександровича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати дії поліцейського Іванківського відділення поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого сержанта поліції Петришка Петра Олександровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП неправомірними.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 384234 від 23.07.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: