Справа № 826/3338/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

Київ

справа №826/3338/16

адміністративне провадження №К/9901/21150/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 826/3338/16

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у місті Києві, Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення зі служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції України у місті Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року, прийняту в складі головуючого судді Аблова Є.В.,

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Ганечко О.М., суддів Літвінової Н.М., Коротких А.Ю.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві (далі - відповідач-1, ГУНП у м. Києві), Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-2, Солом`янське УП ГУНП у м. Києві), в якому просив:

1.1 визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у м. Києві від 26 січня 2016 року №24 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів Національної поліції;

1.2 визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у м. Києві від 10 лютого 2016 року №120 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

1.3 поновити ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді начальника сектору у складі відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві;

1.4 зобов`язати ГУНП у м. Києві виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що його звільнення із займаної посади є протиправним, оскільки відповідачами було формально та поверхнево проведено службове розслідування та необґрунтовано застосовано крайній захід у вигляду звільнення.

3. Представник ГУНП у м. Києві проти позовних вимог заперечив з огляду те, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередня поведінка винного, тощо, а тому доводи позивача є безпідставними.

4. Представник Солом`янського УП ГУНП у м. Києві заперечував проти задоволення позовних вимог, водночас зазначивши, що Солом`янське УПГУНП у м. Києві входить в структуру ГУНП у м. Києві, є його територіальним підрозділом та не має статусу юридичної особи публічного права, не має код ЄДРПОУ та відсутні розрахункові рахунки.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

5. Позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 22 серпня 2005 року, а з 07 листопада 2015 року був призначений на службу в Національну поліцію, згідно з наказом №8 о/с відповідача-1 на посаду начальника сектору у складі відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, з присвоєнням спеціального звання «капітан поліції».

6. Відповідно до наказу ГУНП у м. Києві від 26 січня 2016 року №12 «Про призначення та проведення службового розслідування» відповідачем-1 призначено службове розслідування.

7. В ході проведення службового розслідування було встановлено, що

7.1. 02 січня 2016 року до чергової частини УОАЗОР ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_2 про те, що у неї пограбували сумку. В подальшому старшого оперуповноваженого кримінальної поліції капітана ОСОБА_1 , який перебував у складі слідчо-оперативної групи, було повідомлено про необхідність прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

7.2. Старший оперуповноважений капітан поліції ОСОБА_1 для складання заяви та пояснення запросив ОСОБА_2 до службового кабінету. Під час спілкування, грубо порушуючи вимоги статті 7 Дисциплінарного Статуту з особистих міркувань, з метою укриття кримінального правопорушення, та порушуючи вимоги пункту 2.8.2 Інструкції № 700, не установив інформацію щодо часу, місця, обставини вчинення пограбування, індивідуальних ознак викрадених речей, кількості причетних до його вчинення осіб, їх прикмети та інші відомості, необхідні для встановлення осіб, які вчинили кримінальне правопорушення. Крім того, не повідомив встановлену інформацію до чергової частини, для інформування слідчого відділу. Під час спілкування лише обмежився поясненням заявниці про те, що викрадені речі навряд чи буде знайдено, тому можна просто написати заяву про втрату документів, на шо ОСОБА_2 погодилась.

7.3. На думку відповідача-1 під час складання матеріалів ОСОБА_1 неналежно виконав вимоги п. 6 розділу II Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377, щодо прийняття заяви про вчинення пограбування громадянки ОСОБА_2 . Так, дії ОСОБА_1 в подальшому призвели до не інформування керівництва управління поліції про вчинене пограбування та подальшого розгляду матеріалів про втрату документів відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

7.4. Також службовим розслідуванням встановлено, що після складання матеріалів про втрату документів, зібрані матеріали ОСОБА_1 було надано до чергової частини Солом`янського управління поліції. Отримавши матеріали про втрату документів, капітан поліції Козярець В.М. надав їх помічнику чергового до подальшого внесення відомостей до бази «Факт» ІІПС «Армор».

7.5. В подальшому, старший сержант поліції Бойчун С.В. , вніс інформацію до бази «Факт» ЄО №194 кваліфікацію «Втрата документів, печаток».

7.6. Враховуючи відсутність відомостей про вчинення пограбування громадянки ОСОБА_2 в зібраних матеріалах старшим оперуповноваженим капітаном поліції ОСОБА_1 , в подальшому працівниками Солом`янського управління поліції не було вчинено належних дій щодо проведення розслідування за даним фактом.

8. Матеріали службового розслідування не містять скарг від громадянки ОСОБА_2 щодо неправомірних дій (або бездіяльності) працівників Солом`янського управління поліції при її звернені до органів поліції 02 січня 2016 року.

9. Наказом ГУНП у м. Києві від 26 січня 2016 року №24 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Солом`янського управління поліції» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут), у частині виконання своїх обов`язків, неухильного виконання вимог наказів, і пункту 2.8.2 Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14 серпня 2012 року №700 (далі - Інструкція № 700), та пункту 6 розділу ІІ Інструкції про порядок введення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1377 (далі - Інструкція № 1377) , вирішено старшого оперуповноваженого капітана поліції ОСОБА_1. звільнити з органів Національної поліції.

10. Наказом від 13 квітня 2016 року №312 було внесено зміни до наказу ГУ НП у м. Києві від 26 січня 2016 року №24, а саме слова «старшого оперуповноваженого капітана поліції ОСОБА_1 звільнити з органів Національної поліції» на «начальника сектору у складі відділу Солом`янського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції».

11. Відповідно до наказу ГУНП у м. Києві від 10 лютого 2016 року №120 о/с на підставі наказу відповідача-1 від 26 січня 2016 року №24 відповідно до Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 № 580-VIII капітана поліції ОСОБА_1 (М-126985), начальника сектору у складі відділу Солом`янського управління поліції. Стаж роботи в поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 11 років 11 місяців 29 днів.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

12. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року позов задоволено.

12.1. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП у м. Києві від 26 січня 2016 року №24 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів Національної поліції.

12.2. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП у м. Києві від 10 лютого 2016 року №120 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

12.3. Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді начальника сектору у складі відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

12.4. Стягнуто з ГУНП у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 637 грн 50 коп.

13. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача у зв`язку із реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відбулось незаконно, тому накази ГУНП у місті Києві від 26 січня 2016 року №24 та від 10 лютого 2016 року №120 о/с в частинах, що стосуються ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді начальника сектору у складі відділу Солом`янського управління поліції з 10 лютого 2016 року.

14. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року скасовано в частині визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

14.1. Абзац п`ятий резолютивної частини постанови викладено в такій редакції:

14.2. Стягнуто з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 800,00 (тринадцять тисяч вісімсот) грн»

14.3. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року залишено без змін.

15. Скасовуючи частково постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції врахував довідку від 16 лютого 2017 року №9, видану ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про заробітну плату ОСОБА_1 , та встановлено, що позивачу з 20 квітня 2016 року по 24 січня 2017 року було нараховано заробітну плату в розмірі 77797 грн 43 коп..

ІV. Касаційне оскарження

16. Не погодившись з постановами суду першої та апеляційної інстанцій, представник ГУ НП у м. Києві подано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, яку зареєстровано 19 травня 2017 року.

17. У касаційній скарзі представник відповідача посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 6, 19 Конституції України, частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, невідповідність висновку суду першої та апеляційної інстанцій встановленим обставинам справи. Так, заявник касаційної скарги зауважує, на тому факті, що підставою для видання оскаржуваного наказу про звільнення позивача слугував висновок службового розслідування, в якому встановлено, що позивачем грубо порушено вимоги статті 7 Дисциплінарного Статуту з особистих міркувань, з метою укриття кримінального правопорушення, та порушуючи вимоги пункту 2.8.2 Інструкції №700 не установив усі обставини вчинення відносно громадянки ОСОБА_2 кримінального правопорушення (пограбування), та не передав встановлену інформацію до чергової частини для передачі слідчому відділу. Крім того, ОСОБА_2 неналежно виконав вимоги пункту 6 розділу ІІ Інструкції № 1377, щодо прийняття заяви про вчинення пограбування громадянки ОСОБА_2

18. Отже, на думку, заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку, що підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення відсутні.

19. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

20. 11 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України у складі судді Мойсюк М.І. відкрито касаційне провадження. Витребувано справу № 826/3338/16 із Окружного адміністративного суду міста Києва.

21. 27 липня 2017 року справа № 826/3338/16 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

22. На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" "Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (набрав чинності 15 грудня 2017 року) касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

23. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючий суддя Білоус О.В., судді Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г..

24. 05 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 521/0/78-19 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

25. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючий суддя Шевцова Н. В., судді Уханенко С.А., Радишевська О.Р.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

26. Відповідно до частини першої статі 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

27. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те що, не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

29. Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

29.1. Згідно з частинами першою та другою статті 18, поліцейський зобов`язаний

29.1.1.1 неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

29.1.1.2 професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

29.1.1.3 поважати і не порушувати прав і свобод людини;

29.1.1.4 надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

29.1.1.5 зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

29.1.1.6 інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

29.1.2. Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

29.2. Відповідно до статті 19 підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

29.3. Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

29.4. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

30. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (чинний на момент виникнення правовідносин).

30.1. Згідно зі статтею 1 службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

30.2. Згідно з статтею 7 службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

30.3. Статтею 2 визначено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

30.4. Відповідно до частини першої статті 5 за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

30.5. Статтею 12 встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатись такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

30.6. Відповідно до частини першої статті 14 з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

30.6.1. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

30.6.2. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

30.6.3. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

30.7. Згідно зі статтею 16 дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

31. Інструкцію про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1377

31.1. Пунктом 2 розділу І встановлено, що джерелом інформації про вчинені кримінальні правопорушення та інші події є:

31.1.1 повідомлення осіб, які надходять до органу поліції або особи, уповноваженої здійснювати досудове розслідування (далі - слідчий);

31.1.2 самостійно виявлені слідчим або іншою посадовою особою органу поліції з будь-якого джерела обставини кримінальних правопорушень;

31.1.3 повідомлення осіб, які затримали підозрювану особу на місці вчинення кримінального правопорушення.

31.2. Розділом ІІ вказаної Інструкції передбачено процедурні дії щодо прийняття заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

31.3. Пунктом 6 розділу ІІ Інструкції встановлено, що заяви або повідомлення фізичних або юридичних осіб про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію можуть бути усними або письмовими. Усні заяви про вчинення кримінального правопорушення заносяться до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, форма якого наведена в додатку 3 до цієї Інструкції, який підписують заявник та посадова особа, яка прийняла заяву. Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під підпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену статтею 383 Кримінального кодексу України, крім випадків надходження заяви або повідомлення поштою чи зв`язком іншого виду.

32. Відповідно до пункту 2.8 Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14 серпня 2012 року №700 співробітник оперативного підрозділу: здійснює поквартирний чи подвірний обхід з метою виявлення свідків учиненого кримінального правопорушення, збирання відомостей, що можуть бути використані як докази; установлює час, місце і обставини вчинення кримінального правопорушення; кількість причетних до його вчинення осіб, їх прикмети; наявність у них зброї, транспортних засобів, слідів на одязі чи тілі, які могли залишитися через опір потерпілих або при подоланні перешкод; індивідуальні ознаки викрадених речей; напрямок, в якому вони зникли, інші відомості, необхідні для встановлення осіб, які вчинили кримінальне правопорушення; негайно інформує слідчого про одержані дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та причетних до нього осіб для їх подальшої фіксації шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій; виконує письмові доручення слідчого про проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій. Під час їх виконання користується повноваженнями слідчого.

VІ. Позиція Верховного Суду

33. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

34. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

35. Підставою для прийняття наказу ГУНП у м. Києві від 26 січня 2016 року №24 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів Національної поліції та ГУНП у м. Києві слугував висновок службового розслідування по факту неналежного виконання службових обов`язків окремими працівниками Солом`янського управління поліції, затвердженого заступником голови Національної поліції - начальником Головного управління Національної поліції у місті Києві, полковником поліції Крищенком А.Є. , яким встановлено, що позивачем грубо порушено вимоги статті 7 Дисциплінарного Статуту з особистих міркувань, з метою укриття кримінального правопорушення, та порушуючи вимоги пункту 2.8.2 Інструкції №700 не установив усі обставини вчинення відносно громадянки ОСОБА_2 кримінального правопорушення (пограбування), та не передав встановлену інформацію до чергової частини для передачі слідчому відділу. Крім того, ОСОБА_2 неналежно виконав вимоги пункту 6 розділу ІІ Інструкції № 1377, щодо прийняття заяви про вчинення пограбування громадянки ОСОБА_2

36. Судами попередніх інстанцій дослідивши матеріали службового розслідування правильно було встановлено, що прийнята позивачем заява від ОСОБА_2 зареєстрована за її добровільною згодою як заява про втрату документів, а отже відсутні порушення ОСОБА_1 вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, у частині виконання своїх обов`язків, неухильного виконання вимог наказів, і пункту 2.8.2 Інструкції №700, та пункту 6 розділу ІІ Інструкції №1377.

37. Також судами попередніх інстанції правильно було зауважено, що позивачем під час бесіди з ОСОБА_2 було дійсно зазначено, що вкрадені речі навряд чи вдасться знайти, а тому щоб пришвидшити відновлення документів порадив останній написати заяву про втрату документів, однак ОСОБА_1 не позбавляв права написати ОСОБА_2 заяву про здійснення крадіжки щодо неї.

38. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що накази ГУНП у м. Києві від 26 січня 2016 року №24 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів Національної поліції та ГУНП у м. Києві та від 10 лютого 2016 року №120 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не прийняті у спосіб, на підставі і у межах, передбачених Конституцією та законами України, тобто в порушення частини третьої статті 2 КАС України.

39. Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

40. Частиною першою статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

41. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

VIІ. Судові витрати

42. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції України у місті Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року залишити без змін.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді С.А. Уханенко

О.Р. Радишевська