Справа № 163/1110/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року№ 857/11236/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене суддею Чишій С.С., м. Любомль, у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних пра вил та закриття справи,-

В С Т А Н О В И В:

07.06.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просить скасувати постанову відповідача №1760/20500/19 від 29.05.2019 в справі про порушення митних правил про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу і закрити спрву про порушення митних правил.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року позов задоволено повністю. Скасовано постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Мико лайовича від 29.05.2019 року в справі про порушення митних правил № 1760/20500/19 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу. Провадження в справі за протоколом про порушення митних правил № 1760/20500/19 закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі, шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що митниця під час розгляду справи про порушення митних правил жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС. На підставі аналізу досліджених доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що по справі достатніх доказів такої вини і мети в діях позивача не зібрано.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неповним з`ясуванням обставинам, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, Волинська митниця ДФС оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Любомльського районного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимогповністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, щоза результатом аналізу документів, надісланих митним органом Литовської Республіки, встановлено, що ціна, за яку продано автомобіль позивачу, є значно вищою за вартість, яка заявлена в митній декларації. Так, 19.11.2018 року посадовою особою м/п «Ковель» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458, де декларантом (митним брокером) ТзОВ «Бразерс Плюс», м.Луцьк, вулиця Рівненська, 76А являлася громадянка ОСОБА_2 за договором-дорученням з громадянином України Лобас ОСОБА_3 «про надання послуг по декларуванню товарів» №283 від 19.11.2018 року, проведено митне оформлення товару «автомобіль легковий, марка «OPEL», модель «ASTRA», номер кузова НОМЕР_1 , що був у використанні, який відповідно до рахунку-фактури (Transporto Priemones Pirkimo-pardavimo Sutartis) від 09.11.2018 № 11-35 був проданий компанією UAB «IMPRIMO», Taurage, Gedimino, 54 в адресу фізичної особи громадянина ОСОБА_4 за ціною 1050 Євро.За митне оформлення даною транспортного засобу при його митній вартості у 66130,66 гривень було сплачено митних платежів в загальній сумі 26019 гривень 36 копійок.За результатами проведеного опрацювання зазначеного звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів до нього було встановлено, що автомобіль марки «OPEL», модель «ASTRA», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 був проданий компанією UAB «AUTOKEIDAS», Jaunystes, g.18, Taurage, LT в адресу фізичної особи громадянина ОСОБА_5 , 40 років АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 за ціною 4000 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 19.11.2018 року,тобто на момент митного оформлення товару за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458 склало суму 125963 грн. 16 коп.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 , через декларанта (митного брокера) ТзОВ «Бразерс Плюс» гр-ку ОСОБА_2 , під час митного оформлення вищевказаного транспортного засобу (товару) марки «OPEL», модель «ASTRA», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 19146 грн. 39 коп., тобто заявив в митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458 від 19.11.2018 року неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

Крім того, апелянт звертає увагу, що виявлення факту порушення стало можливим лише після отриманих документів від митних органів Литовської Республіки, разом з тим, на моментмитного оформлення, митниці не було відомо про наявність інших документів на вказаний товар, що містять інформацію про іншого відправника та продавця товару, а також вартості товару. Вказана інформація була встановлена лише на підставі проведеного аналізу та співставлення отриманих документів з митних органів Литовської Республіки з тими, що подавались до оформлення.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що19.11.2018 посадовою особою м/п «Ковель» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458, де декларантом (митним брокером) ТзОВ «Бразерс Плюс», м.Луцьк, вул. Рівненська, 76А являлася громадянка ОСОБА_2 за договором-дорученням з громадянином України ОСОБА_1 . «про надання послуг по декларуванню товарів» №283 від 19.11.2018 року, проведено митне оформлення товару «автомобіль легковий, марка «OPEL», модель «ASTRA», номер кузова НОМЕР_1 , загальна кістьсть місць, включаючи водія 5, призначення автомобіля для перевезення пасажирів, тип двигуна дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 1248 см.куб., потужність 70kW, власна маса 1393 кг., номер двигуна A13DTE, колісна формула 4x2, календарний рік виготовлення 2010, модельний рік виготовлення 2011, тип кузова легковий хетчбек, країна виробництва - (DE), Торгівельна марка «OPEL», що був у використанні, який відповідно до рахунку-фактури (Transporto Priemones Pirkimo- ІНФОРМАЦІЯ_1 Sutartis) від 09.11.2018 № 11-35 був проданий компанією UAB «IMPRIMO», Taurage, Gedimino, 54 в адресу фізичної особи громадянина ОСОБА_4 , Україна, Ковель, Сагайдачного, 6В-8, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 за ціною 1050 Євро.За митне оформлення даною транспортного засобу при його митній вартості у 66 130,66 грн. було сплачено митних платежів в загальній сумі 26019 грн. 36 коп.

04.03.2019 року до Волинської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом від 25.02.2019 №6246/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки «OPEL», модель «ASTRA», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 за експортною митною декларацією MRN №18LTLC0100EK13C811 та рахунком-фактурою (Pirkimo-Pardavimo Sutartis) №02 від 09.11.2018 щодо купівлі-продажу даного транспортного засобу.

За результатами проведеного опрацювання зазначеного звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів до нього було встановлено, що автомобіль марки «OPEL», модель «ASTRA», ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 був проданий компанією UAB «AUTOKEIDAS», Jaunystes, g.18, Taurage, LT в адресу фізичної особи громадянина ОСОБА_5 , 40 років АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 за ціною 4000 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 19.11.2018 року, тобто на момент митного оформлення товару за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458 склало суму 125963 грн. 16 коп.

29.05.2019 заступником начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил №1760/20500/19, відповідно до якої громадянин України ОСОБА_1 через декларанта (митного брокера) ТзОВ «Бразерс Плюс» громадянку ОСОБА_2 , під час митного оформлення транспортного засобу марки «OPEL», модель «ASTRA», ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_4 митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458, вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 19 146 грн. 39 коп., тобто заявив в митній декларації типуІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458 від 19.11.2018неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 57 439,17 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Саттею 485 Митного кодексу України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем (далі МК України), встановлено, що заявленя в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною 3 статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. (частини 5, 6 статті 264 МК України)

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що під час митного оформлення транспортного засобу марки«OPEL», модель «ASTRA», ідентифікаційний номер (номер кузова) - W0LPD6EAXBG008087з метою ідентифікації транспортного засобу та для підтвердження заявленої митної вартості, надано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA205040/2018/032458, рахунок-фактуру (Transporto Priemones Pirkimo- ОСОБА_6 Sutartis) від 09.11.2018 № 11-35, згідно з яким вартість транспортного засобу, придбаного укомпанії UAB «IMPRIMO», Taurage, Gedimino, 54, становить 1050 Євро.

При цьому, здійснюючи розмитнення вказаного вище автомобіля, для розрахунку належних до сплати митних платежів митну вартість було розраховано митним брокером за резервним методом та визначено в розмірі 66 130,66 грн, що значно перевищує суму, за яку придбано транспортний засіб.

Будь-які докази щодо фальсифікації поданих до митного оформлення в Україні документів, їх недійсності чи недостовірності, в матеріалах справи відсутні.

У свою чергу, підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил стали документи, надані митними органами Литовської Республіки: експортна митна декларація MRN №18LTLC0100EK13C811 та рахунок-фактура (Pirkimo-Pardavimo Sutartis) №02 від 09.11.2018.

Слід зауважити, що вказані документи містять невідповідності з документами, наданими позивачем для митного оформлення транспортного засобу на території України, щодо вантажовідправника та декларанта, ціни транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сама по собі експортна декларація підтверджує лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці та згідно з інформацією з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) митна декларація №18LTLC0100EK13C811 від 09.11.2018перебуває у стані підтвердження виходу випущеного для експорту товару.

У свою чергу відповідач як суб`єкт владних повноважень не перевірив обставин завершення експорту транспортного засобу, не направив запитів компаніям, які фігурують відправниками товару згідно документів, наданих митними органами Литовської Республіки та документів, поданих до митного оформлення позивачем, в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 1760/20500/19 не ОСОБА_7 , який значиться покупцем цього автомобіля за документами отриманими від литовських митних органів.

Окрім того слід зауважити, що при проходженні митних формальностей при ввезенні вищевказаного транспортного засіб на митну територію України були подані необхідні документи, які не викликали сумніву як щодо порядку їх заповнення так і щодо їх змісту, а тому отримані від митних органів Литовської Республіки документи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є самодостатніми, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 531 МК України, щодо підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил№1760/20500/19 від 29.05.2019.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил №1760/20500/19 від 29.05.2019, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року у справі №163/1110/19 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил та закриття справи без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 13.11.2019.