Справа № 1340/5166/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8473/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 1340/5166/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 12 год. 34 хв.,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 02.07.2019,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови провести перерахунок та виплату їй призначеної пенсії за віком; зобов`язати відповідача здійснити їй перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком із врахуванням страхового стажу та заробітної плати за періоди трудової діяльності, а саме з: 15.06.1992 по 15.11.1992; 15.04.1993 по 15.11.1993; 15.05.1994 по 20.10.1994 починаючи з 01.01.2009 року; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок на виплату призначеної пенсії за віком із врахуванням підвищення на 10% прожиткового мінімуму в силу Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального статусу» від 22.10.1993 №3551-ХІІ; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії за віком із врахуванням доплати до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період починаючи з 01.11.2017 в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VII.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно не взяв до уваги те, що вона впродовж 1992-1994 років працювала на сезонних роботах у радгоспі Херсонської області та отримувала заробітну плату. Крім того позивач вважає, що відповідачем протиправно не застосовано щодо неї норми п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення». Позивач також зазначає, що з листопада 2017 року їй припинено виплату доплати до пенсії, яку вона отримувала з січня 2010 року по жовтень 2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії за віком із врахуванням страхового стажу та заробітної плати за періоди її трудової діяльності, а саме з: 15.06.1992 по 15.11.1992; 15.04.1993 по 15.11.1993; 15.05.1994 по 20.10.1994 починаючи з 01.01.2009; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок на виплату позивачу призначеної пенсії за віком із врахуванням підвищення на 10% прожиткового мінімуму відповідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального статусу» від 22.10.1993 №3551-ХІІ та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії за віком із урахуванням доплати до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період, починаючи з 01.11.2017 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIIІ.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_1 обчислений вірно відповідно до норм чинного законодавства і нормативно-правових актів України. На думку апелянта, судом не взято до уваги те, що періоди роботи ОСОБА_1 з 15.06.1992 по 15.11.1992 року; 15.04.1993 по 15.11.1993 року; 15.05.1994 по 20.10.1994 року враховано до страхового стажу при обчисленні пенсії. Довідку про заробітну плату за вищезазначені періоди ОСОБА_1 до Пенсійного фонду не подавала, такі документи у матеріалах пенсійної справи позивача відсутні, а відтак підстав для обчислення пенсії з врахуванням заробітку за вказані періоди у відповідача не було. Крім цього, зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» отримує підвищення учасникам війти у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та доплату до нього, всього 15% підвищення. Вказує на те, що після проведення перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 року, основний розмір пенсії позивача становив 1862,11 грн., що було вищим від розміру прожиткового мінімуму 1452 грн. для осіб, які втратили працездатність, а відтак у відповідача не було підстав для встановлення доплати до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції, з 25.01.1991 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, як отримувач пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове, державне пенсійне страхування».

Пенсію ОСОБА_1 обчислено при страховому стажі 38 років 09 місяців 16 днів, коефіцієнт страхового стажу становить 0,38750 ((38 х 12 + 9)/1200 = 0,38750), коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року 1,35 становив 0,52313 (0,38750 х 1,35 = 0,52313). Середньомісячний заробіток, обчислений за період роботи з 01.01.1990 по 31.12.1990 року із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007рік (1197,91 гри.), становив 1529,19 грн. (індивідуальний коефіцієнт заробітку-1,27655).

У пенсійній справі є довідка про заробіток і за інший період роботи (1975-1979 роки).

Розмір пенсійної виплати до 01.10.2017 року становив 1770,45грн., в т.ч.: 799,97 грн. - розмір пенсії за віком (1529,19 грн. х 0,52313); 512,03 грн. - доплата до прожиткового мінімуму (1312,00 грн.); 143,99 грн. - доплата за 18 років понаднормативного стажу (799,97 грн. х 18%); 50,00грн. - надбавка інвалідам І групи на догляд; 131,20 грн. - підвищення учасникам війни; 65,60 грн. - доплата учасникам війни; 67,66 грн. - доплата згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327.

11.10.2017 набув чинності Закон України від «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148 - VIII (далі Закон 2148). Відповідно до Закону №2148-VIII внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким пенсії, призначені відповідно до цього закону, з 01.10.2017 перераховано із застосуванням середнього розміру заробітної плати(доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн.) із застосуванням величини оцінки страхового стажу в розмірі 1%.

Перерахунок пенсії ОСОБА_1 з жовтня 2017 року проводився з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на 1 грудня 2017 (1373,00 грн.).

Після проведеного перерахунку, розмір пенсії позивача з 01.10.2017 року становив 2391,27 грн., та обчислювався наступним чином: 3764,40грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують 2017 року) х 1,2 4805,44 грн. (середньомісячний заробіток для обчислення пенсії); 1862,11грн. - розмір пенсії за віком (4805,44 грн. х 0,38750); 261,36 грн. - доплата за 18 років понаднормового стажу (1452,00 18%); 50,00 грн. - надбавка на догляд інвалідам І групи; 145,20 грн. - підвищення учасникам війни; 72,6 грн. - доплата учасникам війни.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 грудня 2018 року пенсії, перераховані з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, 1497,00грн..

Розмір пенсії позивача з 01.12.2018 року становить 2406,12 грн., в тому числі: 1862,11 грн. розмір пенсії за віком; 269,46 грн. доплата за стаж; 50,00 грн. - надбавка на догляд інвалідам І групи; 149,70 грн. - підвищення учасникам війни (10% від 1497,00грн.); 74,85 грн. - доплата учасникам війни (5% від 1497,00 грн.).

Позивач систематично зверталася до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок пенсії, отримувала листи відповідача (28.12.2016; 02.10.2017, 06.09.2017; 22.02.2018; 04.06.2018; 05.07.2018) про те, що пенсія їй нараховується правильно відповідно до вимог законодавства.

Вважаючи, що відповідачем нарахування та обчислення пенсії за віком проводиться не вірно, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розроблений Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із п.2 ч.1 ст.9 Закону України №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема як: пенсія за віком; пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25цього Закону.

Згідно приписів ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з 15.06.1992 по 15.11.1992 року; з 15.04.1993 по 15.11.1993 року; з 15.05.1994 по 20.10.1994 року позивач працювала у радгоспі ім. Латиських стрілків (Херсонська область), правонаступником якого з 1996 стало ВАТ ім. Латиських стрільців, котре з 2011 перейменоване у ТзОВ ім. Латиських стрільців.

Згідно з довідкою ТзОВ ім. Латиських стрільців про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.06.2019 року, виданій ОСОБА_1 , заробітна плата останньої у 1993 році складала усього 0,06900 грн. (т.2 а.с.17).

Згідно з листом ТзОВ ім. Латиських стрільців від 11.06.2019 року вих.№125 відомості про заробітну плату ОСОБА_1 за 1992 та 1994 роки відсутні (т.2 а.с.16).

Однак, як видно з матеріалів справи, при обчисленні пенсії ОСОБА_1 не було враховано відомості про заробітну плату, яку позивач отримала у 1993 році.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо необхідності врахування відповідачем вказаних вище відомостей при обчисленні пенсії ОСОБА_1 є вірними.

З приводу встановлення позивачу підвищення до пенсії та доплати до нього, як учаснику війни, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Другої світової війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у 1946 році була переселена у Тернопільську область у зв`язку з Угодою від 09.09.1944 року між УРСР та Польщею, з с. Любича Королівська, Томашівського повіту, Люблінського воєводства.

ОСОБА_1 як інший учасник війни отримує підвищення до пенсії у розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» установлено доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до частини четвертої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та частини другої статті 63 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», для того, щоб розмір зазначеного підвищення становив особам, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, 20 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, іншим особам, зазначеним у згаданих статтях, - 15 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, як видно з матеріалів справи, всупереч вказаній нормі, позивачу як учаснику війни встановлено доплату у розмірі 5 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, позивач має право на підвищення рівня соціального захисту, встановленого п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327, що вірно враховано судом першої інстанції.

Щодо встановлення доплати до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то суд вказує на наступне.

З матеріалів справи видно, що до 01.10.2017 року основний розмір пенсії позивача становив 799,97 грн., тобто був нижчий від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим позивачу встановлювалась доплата до зазначеного розміру.

Перерахунок пенсії ОСОБА_1 з жовтня 2017 року проводився з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на 1 грудня 2017 (1373,00грн.).

Після проведеного перерахунку, розмір пенсії позивача за віком з 01.10.2017 року становив 1862,77 грн., що є більшим за розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1452 грн., у зв`язку з чим така доплата позивачу не здійснювалась.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що, оскільки при обчисленні пенсії позивача не було враховано відомості про заробітну плату, яку позивач отримала у 1993 році, що може вплинути на розмір пенсії, то суд вірно вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно здійснити перерахунок її пенсії і у разі, якщо сума пенсії при такому перерахунку зміниться, виплатити позивачу призначену пенсію за віком із урахуванням доплати до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період починаючи з 01.11.2017 в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIIІ.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 1340/5166/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Н. В. Ільчишин
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.