Справа № 320/4335/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Київ №320/4335/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у проведенні індексації та перерахунку розміру пенсії на підставі частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київської області провести індексацію пенсії, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", з урахуванням показника індексу інфляції по Україні починаючи з 01.10.2017 та провести перерахунок пенсії, відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Баришівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області протиправно відмовило позивачу у проведенні починаючи з 01.04.2014 індексації та перерахунку розміру пенсії на підставі ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Київський окружний адміністративний суд 14.08.2019 постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача надав суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки підстави для індексації пенсії позивача відсутні.

У судовому засіданні 29.10.2019 прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження, про що постановлено протокольну ухвалу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (том 1, а.с. 17).

Позивач звернувся до Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, правонаступником якого є з Головне управління Пенсійного фонду України Київської області, із заявою, в якій просив привести розмір пенсії у відповідність до норм чинного законодавства здійснивши індексацію пенсії (том 1, а.с. 19).

Баришівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області листом від 07.03.2019 №12/Ш-01 повідомило позивача про те, що Розділом ІІІ Закону України від 27.03.2014 №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" зупинено дію ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" з 01.10.2017 внесено зміни до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та викладено її в іншій редакції. На цій підставі відповідач стверджує про те, що підстави для індексації пенсії позивача з 01.04.2014 по 28.02.2019 відсутні (том 1, а.с. 18).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 ст. 42 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) у редакції до змін, внесених Законом №2148-VIII від 03.10.2017, передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Частиною 2 ст. 42 Закону №1058-ІV у редакції до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії", встановлено, що крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Розмір, порядок та коефіцієнт підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду України за рішенням Кабінету Міністрів України.

Однак, Розділом ІІІ Закону України №1166-VII від 27.03.2016 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII від 27.03.2016) до стабілізації економічної ситуації в країні зупинено дію ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зазначеній вище редакції.

Суд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення у даній справі вищевказана норма Закону №1166-VII від 27.03.2016 є діючою, рішенням Конституційного суду України чи іншим Законом скасована не була, а отже підлягає обов`язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рн/211, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги ст. 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 по справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідачем як суб`єктом владних повноважень надано суду обґрунтовані доводи правомірності оскаржуваних дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.