Справа № 640/9465/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 640/9465/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «БЮРО ВИН»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 13 травня 2019 року №, №,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «БЮРО ВИН» (далі - ТОВ «БЮРО ВИН», позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - ОВП ДФС України, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 13 травня 2019 року №, №.

В обґрунтування позову позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу, які викладені в акті перевірки та які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень - рішень, оскільки вони прийняті з порушенням правил інтерпретації УКТ ЗЕД та суперечать фактичним даним, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

27 червня 2019 року представником Головного управління ДФС у м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки є обґрунтованими, підстав для скасування спірного рішення не вбачається, оскільки, на думку податкового органу, позивачем невірно визначено код класифікації імпортованих товарів, що призвело до заниження грошових зобов`язань з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, а також мита на товари, що ввозяться на територію України такими суб`єктами.

03 липня 2019 року позивачем була надана відповідь на відзив, у якій він зазначив, що доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву не заслуговують на увагу, оскільки суперечать реальним фактам та обставинам справи. Крім того, на думку позивача орган державного контролю не може здійснювати державний нагляд у сфері господарської діяльності, якщо законом прямо не уповноважено такий орган на здійснення нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю). У зв`язку із зазначеним, позивач вважає, що у відповідача відсутні повноваження на здійснення контролю з питань дотримання митного законодавства.

15 липня 2019 року відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначив про помилковість висновків позивача щодо відсутності у ОВП ДФС України повноважень на проведення перевірок з питань дотримання митного законодавства, оскільки аналіз статті 345 Митного кодексу України дає підстави вважати, що дана норма наділяє повноваженнями проводити документальну перевірку правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення, як податковий, так і митний орган.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «БЮРО ВИН» є юридичною особою, основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11).

ОВП ДФС України проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «БЮРО ВИН» () з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення в період з 09 листопада 2015 року по 08 жовтня 2018 року, за результатами якої складено акт від 27 листопада 2018 року №н68/18/28-10-14-09/ (далі - Акт перевірки від 27 листопада 2018 року).

За висновками Акта перевірки від 27 листопада 2018 року документальною невиїзною перевіркою ТОВ «БЮРО ВИН» з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів «Набір кухонних приладів 6 одиниць», «Пшениця тверда, сушена, лущена, не подрібнена, харчова», «М`ясо свійських свиней їстівне (задня нога), окіст, сушене, у відрубках: - Хамон…, на кістці», встановлено порушення ТОВ «БЮРО ВИН» вимог:

- Закону України «Про митний тариф України», підпункту «г» пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України, щодо невірної класифікації товарів замість товарних під категорій 0210 11 31 00 (ставка ввізного мита 20 %; пільгова для ЄС в 2016 році - 17,5 %, в 2017 році - 15 %, в 2018 році - 12,5 %) застосовано 1602 41 10 00 (ставка ввізного мита 10 %, пільгова для ЄС в 2016 році - 8,8 %, в 2017 році - 7,5 %, в 2018 році - 6,3 %), замість 1104 29 81 00 (ставка ввізного мита 20 %, пільгова для ЄС в 2016 році - 16,7 %, в 2017 році - 13,3 %) застосовано 1001 19 00 00 (ставка ввізного мита для ЄС в 2016 році - 7,5 %, в 2017 році - 5 %), замість 8215 10 90 00 (ставка ввізного мита 10 %; пільгова для ЄС в 2016 році - 7,5 ) застосовано 7418 10 10 00 (ставка ввізного мита - 0 %), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на суму 1 422 215, 61 грн.

- пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 284 443, 14 грн.

В результаті вищевказаних порушень та відповідно до пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статті 278, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України ТОВ «БЮРО ВИН» було занижено податкові зобов`язання на суму 1 706 658, 75 грн., з них по ввізному миту на суму 1 422 215, 61 грн., по ПДВ на суму 284 443, 14 грн.

Не погоджуючись з Актом перевірки від 27 листопада 2018 року ТОВ «БЮРО ВИН» подано до ОВП ДФС України відповідь - пояснення.

ОВП ДФС України листом від 22 грудня 2018 року №54446/10/28-10-14-09-13 повідомило позивача про те, що у зв`язку з неможливістю об`єктивного розгляду заперечення без перевірки паспортів якості продуктів, які не долучені до електронних копій документів за митними деклараціями, що надавались до митного оформлення, та які неможливо було дослідити під час документальної невиїзної перевірки ТОВ «БЮРО ВИН» (), у відповідності до вимог пункту 5 частини 7 статті 346 Митного кодексу України ОВП ДФС прийнято рішення призначити документальну позапланову виїзну перевірку з питань, що стали предметом оскарження.

Так, у період з 26 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року ОВП ДФС України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «БЮРО ВИН» () на акт документальної невиїзної перевірки від 27 листопада 2018 року №н68/18/28-10-14-09/ «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «БЮРО ВИН» () з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення в період з 09 листопада 2015 року по 08 жовтня 2018 року», за результатами якої складено акт від 24 січня 2019 року №8/19/28-10-14-09/ (далі - Акт перевірки від 24 січня 2019 року).

За висновками Акта перевірки від 24 січня 2019 року, документальною невиїзною перевіркою ТОВ «БЮРО ВИН» з питань правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів «Набір кухонних приладів 6 одиниць», «Пшениця тверда, сушена, лущена, не подрібнена, харчова», «М`ясо свійських свиней їстівне (задня нога), окіст, сушене, у відрубках: - Хамон…, на кістці», встановлено порушення ТОВ «БЮРО ВИН» вимог:

- Закону України «Про митний тариф України», підпункту «г» пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України, щодо невірної класифікації товарів замість товарних під категорій 0210 11 31 00 (ставка ввізного мита 20 %; пільгова для ЄС в 2016 році - 17,5 %, в 2017 році - 15 %, в 2018 році - 12,5 %) застосовано 1602 41 10 00 (ставка ввізного мита 10 %, пільгова для ЄС в 2016 році - 8,8 %, в 2017 році - 7,5 %, в 2018 році - 6,3 %), замість 1104 29 81 00 (ставка ввізного мита 20 %, пільгова для ЄС в 2016 році - 16,7 %, в 2017 році - 13,3 %) застосовано 1001 19 00 00 (ставка ввізного мита для ЄС в 2016 році - 7,5 %, в 2017 році - 5 %), замість 8215 10 90 00 (ставка ввізного мита 10 %; пільгова для ЄС в 2016 році - 7,5 ) застосовано 7418 10 10 00 (ставка ввізного мита - 0 %), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на суму 1 427 524, 32 грн.

- пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 285 504, 85 грн.

В результаті вищевказаних порушень та відповідно до пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статті 278, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України ТОВ «БЮРО ВИН» було занижено податкові зобов`язання на суму 1 713 029, 17 грн., з них по ввізному миту на суму 1 427 524, 32 грн., по ПДВ на суму 285 504, 85 грн.

06 лютого 2019 року ТОВ «БЮРО ВИН», не погоджуючись з висновками Акта перевірки від 24 січня 2019 року, подало до ОВП ДФС України заперечення.

ОВП ДФС України листом від 13 лютого 2019 року за №7120/10/28-10-14-09-13 розділ 4 «Висновок» акту від 24 січня 2019 року №8/19/28-10-14-09/ «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «БЮРО ВИН» () на акт документальної невиїзної перевірки від 27 листопада 2018 року №н68/18/28-10-14-09/ «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «БЮРО ВИН» () з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення в період з 09 листопада 2015 року по 08 жовтня 2018 року» залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі висновків Акту перевірки від 24 січня 2019 року, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 18 лютого 2019 року, а саме:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 322 443, 00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 257 954, 40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 64 488, 60 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на 1 620 215, 03 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1 289 772, 02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 322 443, 01 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 25 березня 2019 року №13856/6/99-99-11-06-03-25 продовжено розгляд скарги до 10 травня 2019 року.

Рішенням ДФС України від 08 травня 2019 року №21116/6/99-99-11-06-03-25частково задоволено скаргу ТОВ «БЮРО ВИН» та зменшено суму грошових зобов`язань, визначених товариству у ППР ОВП ДФС від 18 лютого 2019 року № та № з урахуванням не підтвердження висновків щодо класифікації товару «Прошуттою…» та «Хамон…» (окрім товару «Хамон Серрано Куратель на кістці», «Хамон Курадо на кістці Tello» торговельної марки Tello виробництво Industrias Carnicas Tellо, та «Хамон Іберіко де Бейота DO Гіхуело (на кістці)» торговельної марки Aljomar виробництва Jamones Aljomar S.A.) та зазначеними в МД, та з урахуванням цього рішення щодо правильності нарахування митних платежів на товар «Набір кухонних приладів 6 одиниць…», оформлений за МД від 07 жовтня 2016 №125130013/2016/415692. Відповідно до пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України ППР ОВП ДФС від 18 лютого 2019 року № та № вважатимуться відкликаними з дня надходження до платника податків нових ППР, які будуть містити зменшену суму грошових зобов`язань.

13 травня 2019 року ОВП ДФС прийнято нові податкові повідомлення - рішення, а саме:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на 98 814, 25 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 79 051, 39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 762, 85 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на 19 762, 86 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 15 810, 29 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 952, 57 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митна справа в Україні регулюється Митним кодексом України від 13 березня 2012 року №4495-VI, відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 якого:

митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Аналіз наведених визначень дає підстави вважати, що митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому, виконання митним органом дій (процедур), які пов`язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і які мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Відповідно до частини пятої статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з частиною першою статті 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

За приписами пункту 3 частини третьої статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Згідно зі статтею 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності резидентів України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення лише за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

З Акта перевірки від 27 листопада 2018 року вбачається, що документальна невиїзна перевірка ТОВ «БЮРО ВИН» проведена відповідно до пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України та наказу ОВП ДФС від 23 жовтня 2018 року №1976 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «БЮРО ВИН».

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Між тим, Акт перевірки від 27 листопада 2018 року не містять жодних фактів про виявлення контролюючим органом ознак, що свідчать про можливе порушення позивачем законодавства України з питань державної митної справи та в чому саме вони полягають. Також у вказаних документах відсутні відомості про отримання інформації про такі порушення товариства від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів або ж із висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

При цьому посилання в Акті перевірки від 27 листопада 2018 року на пункт 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України не дає можливості ідентифікувати визначену вказаною нормою фактичну підставу для призначення документальної невиїзної перевірки позивача, що суперечить положенням Митного кодексу України.

Крім того, матеріали справи не містять наказу ОВП ДФС від 23 жовтня 2018 року №1976 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «БЮРО ВИН», на який міститься посилання у зазначеному Акті перевірки.

Щодо доводів позивача про відсутність у відповідача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України повноважень здійснювати перевірки з питань правильності класифікації товарів згідно із УКТ ЗЕД, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами пункту 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Як вбачається з частини 1 статті 545 Митного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, спрямовує, координує та контролює діяльність митниць, здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, в межах своїх повноважень видає накази, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до вимог пункту 1 Положення про Міністерство фінансів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375, Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного внутрішнього фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, забезпечує формування державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21 травня 2014 року, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з вимогами частини 1 статті 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Відповідно до частини 3 статті 546 Митного кодексу України митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Не допускається втручання у діяльність митниць інших територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частиною 1 статті 547 Митного кодексу України визначено, що митний пост є органом доходів і зборів, який входить до складу митниці як відокремлений структурний підрозділ і в зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

За приписами частини 1 статті 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Таким чином, Митним кодексом України передбачено перелік державних органів, які можуть здійснювати документальні перевірки на підставі статті 345 Митного кодексу України, а саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Наказом ДФС від 14 червня 2018 року № 347 «Про затвердження у новій редакції Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби» було затверджено Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби Офіс великих платників податків є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. Офіс великих платників є органом доходів і зборів.

Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в підпункті 4 пункту 4 передбачає, що Офіс великих платників здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотримання якого законом покладено на ДФС.

Суд звертає увагу, що Митний кодекс України прямо не уповноважує Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснювати перевірки з питань дотримання митного законодавства та не відносить Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби до органів доходів і зборів в розумінні пункту 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України.

Посилання ж відповідача на підтвердження права здійснювати перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи на накази ДФС України №236 від 21 травня 2014 року є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно з вимогами частини 3 статті 7 Митного кодексу України засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Положення частини 1 статті 8 Митного кодексу України передбачають, що державна митна справа здійснюється на основі принципів:

1) виключної юрисдикції України на її митній території;

2) виключних повноважень органів доходів і зборів України щодо здійснення державної митної справи;

3) законності та презумпції невинуватості;

4) єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України;

5) спрощення законної торгівлі;

6) визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності;

7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб;

8) заохочення доброчесності;

9) гласності та прозорості;

10) відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 4 статті 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

В преамбулі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V) зазначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно з частиною 5 статті 2 Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі ДФС), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Частина четверта статті 4 Закону №877-V передбачає, що виключно законами встановлюються:

- органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності;

- види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);

- повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;

- вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;

- спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю);

- санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Позивач стверджує, що відповідач не є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, не є митницею чи митним постом і суд на підставі наведеного аналізу законодавства погоджується з цими твердженнями. Доводи та аргументи відповідача з цього питання стосуються доведення того факту, що він є органом доходів і зборів. Проте, ця обставина не надає відповідачу право на проведення перевірок у порядку, визначеному Митним кодексом України, оскільки він не є ані центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, ані митницею, ні митним постом.

Враховуючи вказані положення Закону №877-V та Митного кодексу України, імперативні приписи статті 19, пункту 12 статті 92 Конституції України, суд доходить висновку, що Митним кодексом України чи іншим законом прямо не передбачено повноваження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України здійснювати перевірки щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи на підставі норм Митного кодексу України.

Отже, проведення документальної невиїзної перевірки з питань правильності класифікації згідно із УКТЗЕД товарів відповідачем є порушенням принципу правової визначеності, як складової частини принципів верховенства права, рівності та справедливості.

Конституцією України, зокрема у статті 8, закріплено те, що принцип верховенства права є фундаментальним правовим принципом та правовою доктриною, що визнається та діє на території України.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 Рішення Конституційного суду від 29 червня 2010 року).

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац 2 підпункт 5.1 пункту 5 Рішення Конституційного суду від 22 вересня 2005 року).

Такими чином, чіткість регулювання повноважень державних органів, особливо у сфері контролю та повноважень, які дають можливість втручатися у власність (позбавляти власності чи зобов`язувати сплатити додаткові платежі), є складовою правової визначеності. Свавільне делегування чи присвоєння контролюючих повноважень не допускається.

Також суд зазначає, що не виявлення під час перевірки Київською міською митницею ДФС будь-яких порушень щодо класифікації товарів і наступне проведення перевірки відповідачем з питань державної митної справи та виявлення порушень свідчить про те, що можуть існувати суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, що в розумінні положень статті 69 Митного кодексу України є складним випадком класифікації, про що судом зазначалось вище.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідач, визнавши неправильним код УКТ ЗЕД, визначений позивачем, не прийняв у порядку та у спосіб, встановлений Митним кодексом України, рішення щодо визначення правильного коду товару, що суперечить наведеним вище приписам частини 7 статті 69 Митного кодексу України.

Щодо визначення відповідачем коду класифікації імпортованого товару, суд зазначає наступне.

З розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року № вбачається, що у період з 09 листопада 2015 року по 08 жовтня 2018 року ТОВ «БЮРО ВИН» було ввезено в митному режимі імпорту товар «Пшениця тверда, сушена, лущена, на подріблена, харчова», «Хамон Серрано Куратель на кістці», «Хамон Курадо на кістці Tello» торговельної марки Tello виробництво Industrias Carnicas Tellо, та «Хамон Іберіко де Бейота DO Гіхуело (на кістці)» торговельної марки Aljomar виробництва Jamones Aljomar S.A.

Імпорт товарів здійснювався згідно таких митних декларацій:

- від 26 квітня 2016 року №125110011/2016/4929;

- від 26 квітня 2016 року №125110011/2016/4942;

- від 13 червня 2016 року №125110011/2016/6559;

- від 19 липня 2016 року №125110011/2016/7749;

- від 16 серпня 2016 року №125130013/2016/412159;

- від 13 вересня 2016 року №125130013/2016/414057;

- від 13 вересня 2016 року №125130013/2016/414062;

- від 12 жовтня 2016 року №125130013/2016/416056;

- від 21 листопада 2016 року №125130013/2016/418794;

- від 11 квітня 2017 року №UA125110/2017/405781;

- від 04 липня 2017 року №UA125110/2017/411049;

- від 29 серпня 2017 року №UA125110/2017/415168;

- від 10 жовтня 2017 року №UA125110/2017/418287;

- від 24 жовтня 2017 року №UA125110/2017/419271;

- від 05 грудня 2017 року №UA125110/2017/422232;

- від 15 березня 2018 року №UA125110/2018/404514;

- від 25 квітня 2018 року №UA125110/2018/407662;

- від 08 травня 2018 року №UA125110/2018/408452;

- від 02 липня 2018 року №UA125110/2018/412361;

- від 27 серпня 2018 року №UA125110/2018/416276;

- від 07 жовтня 2016 року №125130013/2016/415692;

- від 18 травня 2016 року №125110011/2016/5684;

- від 10 березня 2016 року №125110011/2016/3003;

- від 14 березня 2017 року №UA125110/2017/403967.

З розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року № вбачається, що у період з 09 листопада 2015 року по 08 жовтня 2018 року ТОВ «БЮРО ВИН» було ввезено в митному режимі імпорту товар «Пшениця тверда, сушена, лущена, на подріблена, харчова», «Хамон Серрано Куратель на кістці», «Хамон Курадо на кістці Tello» торговельної марки Tello виробництво Industrias Carnicas Tellо, та «Хамон Іберіко де Бейота DO Гіхуело (на кістці)» торговельної марки Aljomar виробництва Jamones Aljomar S.A.

Імпорт товарів здійснювався згідно таких митних декларацій:

- від 26 квітня 2016 року №125110011/2016/4929;

- від 26 квітня 2016 року №125110011/2016/4942;

- від 13 червня 2016 року №125110011/2016/6559;

- від 19 липня 2016 року №125110011/2016/7749;

- від 16 серпня 2016 року №125130013/2016/412159;

- від 13 вересня 2016 року №125130013/2016/414057;

- від 13 вересня 2016 року №125130013/2016/414062;

- від 12 жовтня 2016 року №125130013/2016/416056;

- від 21 листопада 2016 року №125130013/2016/418794;

- від 21 листопада 2016 року №125130013/2016/418796;

- від 17 січня 2017 року №125130013/2017/400420;

- від 11 квітня 2017 року №UA125110/2017/405781;

- від 04 липня 2017 року №UA125110/2017/411049;

- від 29 серпня 2017 року №UA125110/2017/415168;

- від 10 жовтня 2017 року №UA125110/2017/418287;

- від 24 жовтня 2017 року №UA125110/2017/419271;

- від 05 грудня 2017 року №UA125110/2017/422232;

- від 15 березня 2018 року №UA125110/2018/404514;

- від 25 квітня 2018 року №UA125110/2018/407662;

- від 08 травня 2018 року №UA125110/2018/408452;

- від 02 липня 2018 року №UA125110/2018/412361;

- від 27 серпня 2018 року №UA125110/2018/416276;

- від 07 жовтня 2016 року №125130013/2016/415692;

- від 18 травня 2016 року №125110011/2016/5684;

- від 10 березня 2016 року №125110011/2016/3003;

- від 14 березня 2017 року №UA125110/2017/403967.

Метою митного оформлення згідно частини 1 статті 246 МК України є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №650, затверджено Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - Порядок №650).

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку №650 цей Порядок визначає порядок роботи відділу митних платежів (далі - ВМП), підрозділу митного оформлення (далі - ПМО) та митного поста під час здійснення контролю правильності класифікації товарів, прийняття попередніх рішень про класифікацію товарів та рішень про визначення коду товару, здійснення митних процедур, пов`язаних з контролем правильності класифікації товарів при митному контролі та оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - товари), порядок взаємодії з іншими структурними підрозділами митного органу при вирішенні питань класифікації товарів, а також здійснення оформлення та реєстрації рішень, надання звітності та інші питання роботи ВМП, ПМО, митного поста у напрямі класифікації товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД).

У пункті 3 Порядку №650 вживаються такі визначення, як «контроль правильності класифікації товарів» - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Також в пункті 3 Порядку №650 зазначено, що «рішення про визначення коду товару» - документ установленої форми, який оформлюється посадовими особами ВМП, уповноваженими особами ПМО чи митного поста у разі необхідності прийняття рішення про класифікацію товарів. Форма рішення про визначення коду товару затвердження Додатком № 5 Порядку від 30 травня 2012 року №650.

У пункті 2 Розділу ІІІ Порядку №650 визначено, що посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Вимоги пункту 3 Розділу ІІІ Порядку №650 передбачають, що рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей. У разі коли посадові особи ВМП направлені для виконання службових обов`язків до ПМО чи митного поста, Рішення щодо складного випадку класифікації товару приймається такими посадовими особами без підготовки запиту до ВМП. У разі самостійного виявлення ВМП порушення правил класифікації товарів під час проведення контролю правильності класифікації товарів, задекларованих у митних деклараціях, поданих до митного оформлення, ВМП вноситься відмітка за допомогою автоматизованої системи митного оформлення (далі - АСМО) про прийняття до виконання відповідної митної формальності щодо проведення контролю правильності класифікації товарів та в разі потреби прийняття Рішення.

- Таким чином, Київська міська митниця ДФС, здійснюючи перевірку правильності класифікації товарів в митних деклараціях позивача від 26 квітня 2016 року №125110011/2016/4929; від 26 квітня 2016 року №125110011/2016/4942; від 13 червня 2016 року №125110011/2016/6559; від 19 липня 2016 року №125110011/2016/7749; від 16 серпня 2016 року №125130013/2016/412159; від 13 вересня 2016 року №125130013/2016/414057; від 13 вересня 2016 року №125130013/2016/414062; від 12 жовтня 2016 року №125130013/2016/416056; від 21 листопада 2016 року №125130013/2016/418794; від 11 квітня 2017 року №UA125110/2017/405781; від 04 липня 2017 року №UA125110/2017/411049; від 29 серпня 2017 року №UA125110/2017/415168; від 10 жовтня 2017 року №UA125110/2017/418287; від 24 жовтня 2017 року №UA125110/2017/419271; від 05 грудня 2017 року №UA125110/2017/422232; від 15 березня 2018 року №UA125110/2018/404514; від 25 квітня 2018 року №UA125110/2018/407662; від 08 травня 2018 року №UA125110/2018/408452; від 02 липня 2018 року №UA125110/2018/412361; від 27 серпня 2018 року №UA125110/2018/416276; від 07 жовтня 2016 року №125130013/2016/415692; від 18 травня 2016 року №125110011/2016/5684; від 10 березня 2016 року №125110011/2016/3003; від 14 березня 2017 року №UA125110/2017/403967; від 21 листопада 2016 року №125130013/2016/418796; від 17 січня 2017 року №125130013/2017/400420, не знайшла підстав для зміни коду товару згідно із УКТЗЕД, тим самим погодившись із кодом товару, який визначений декларантом.

Згідно з приписами частини 7 статті 69 Митного кодексу України зміна коду товару згідно із УКТЗЕД відбувається шляхом прийняття рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів. Проте, як слідує з матеріалів справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України за результатами перевірки позивача, яка оформлена Актами перевірки від 27 листопада 2018 року та від 24 січня 2019 року, не приймалися рішення про визначення коду товарів згідно з УКТЗЕД.

Крім того, частиною 7 статті 69 Митного кодексу України передбачено, що обов`язковими є рішення щодо класифікації товарів, які прийняті органами доходів і зборів.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, ОВП ДФС приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮРО ВИН» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 7) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року №, винесене Офісом великих платників Державної фіскальної служби.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13 травня 2019 року №, винесене Офісом великих платників Державної фіскальної служби.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮРО ВИН» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 7) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко