Справа № 620/1575/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1575/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Борзнянського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Чернігівської області щодо обчислення пенсії судді у відставці ОСОБА_2 на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Борзнянське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Чернігівської області перерахувати пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 з урахуванням пенсії, на яку мала право суддя у відставці ОСОБА_2. на момент її смерті відповідно до Закону України "Про державну службу", виходячи з розміру її заробітної плати.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Борзнянського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Чернігівської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівської області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 % від суми щомісячного грошового утримання ОСОБА_2 , як судді у відставці.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що щомісячне грошове утримання судді є альтернативною пенсією, шо підтверджує однакову природу таких виплат. Наголошує, що неврахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що була втрачена сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що чинна на момент виходу на пенсію померлої дружини-судді редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не містить посилань на норми та приписи Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що щомісячне довічне грошове утримання не є видом пенсійних виплат, а тому не належить до сфери пенсійного забезпечення.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в часину відмови у задоволенні позову та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в цій часині. В обґрунтування своєї позиції зауважує, що у зв`язку із станом здоров`я його дружина за життя не мала можливості надати Пенсійному фонду України довідку для перерахунку пенсії (довічного утримання).

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Черкаській області зазначає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки законодавством не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розміру довічного грошового утримання померлого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, З 04 липня 2014 року позивач перебуває на обліку в Борзнянському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Чернігівської області та отримую пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини позивача, останній звернувся із заявою до Борзнянського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України про переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 % пенсії померлого годувальника на час настання смерті згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 19 лютого 2019 року Борзнянське ОУПФУ повідомило позивача про те, що пенсію по втраті годувальника призначено йому в розмірі - 3921,46 грн, виходячи з пенсії за віком померлої дружини - ОСОБА_2 з розміру 7842 грн 91 коп., оскільки Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено, щоб органи ПФ України призначали пенсію по втраті годувальника із розміру довічного утримання померлого судді (а.с. 19).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника після померлого, оскільки право на переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить ніяких виключень щодо годувальників.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено поняття пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягни пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Положеннями частини 1 статті 37 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Розділом Х Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено статус судді у відставці.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Здійснивши системний аналіз зазначених приписів чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що щомісячне довічне грошове утримання є альтернативою пенсії, що і підтверджує однакову правову природи таких виплат.

Крім того, в силу частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно частини 5 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена дружині позивача, у зв`язку із звільненням у відставку, та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Щодо доводів ГУ ПФ в Черкаській області про те, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розміру довічного утримання померлого судді суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Згідно правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Будченко проти України», якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст.1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам. У задоволенні вимог заявника було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому, найважливішою вимогою ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні. Враховуючи тривалу бездіяльність держави та той факт, що заявник працював на державному підприємстві, Суд вважає, що через нездатність забезпечити звільнення його від оплати, на що заявник мав право за законом в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов`язання за ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9 зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

З урахуванням наведеного та того, що пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення», і довічне грошове утримання судді є аналогічними за своєю правовою природою, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 % від суми щомісячного грошового утримання ОСОБА_2 , як судді у відставці

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачу було відмовлено саме у призначенні пенсії у разі втрати годувальника із розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому доводи щодо перерахунку самого розміру щомісячного довічного грошового утримання померлої судді ОСОБА_2 оцінці у межах даного адміністративного спору не підлягають.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 15» листопада 2019 року.