Справа № 160/6694/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2019 року Справа № 160/6694/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.,
представника позивача представника відповідача Бровко О.О., не з`явивися (повідомлений належним чином)
16 липня 2019 року громадська організація "Платформа Громадський Контроль" звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, у якій просить визнати протиправним та нечинним повністю рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №619 від 18.06.2019 року "Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки це рішення прийнято з численними порушеннями приписів Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Оприлюднений текст рішення не збігається з прийнятим відповідачем рішенням, текст оприлюдненого проекту рішення містить істотні відмінності. Ані проект рішення, ані аналіз регуляторного впливу до проекту рішення не були оприлюднені. Тобто, відповідач без попереднього оприлюднення та громадського обговорення, без виготовлення та оприлюднення аналізу регуляторного впливу прийняв оскаржуване рішення, чим порушив вимоги ст. 8, ч.2 ст.13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
На думку позивача, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
16.07.2019 року матеріали адміністративної справи №160/6694/19 передані на розгляд судді Бондар М.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року (суддя Бондар М.В.) прийнято позовну заяву громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення та відкрито провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року (суддя Бондар М.В.) заяву про самовідвід головуючого судді Бондар М.В. задоволено; адміністративну справу №160/6694/19 за позовом громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення передано для здійснення перерозподілу з урахуванням приписів статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до розпорядження від 30.07.2019 р. №810 д було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи: у зв`язку із винесенням Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвали від 29.07.2019 р. про самовідвід судді Бондар М.В. від розгляду адміністративної справи №160/6694/19.
Відповідно до реєстру передачі справ №2880/19 від 30.07.2019 р. справу №160/6694/19 було передано судді Жуковій Є.О. безпосередньо 31.07.2018 р., що підтверджується відповідним написом, в даному реєстрі №2880/19 від 30.07.2019 р., в графі: "передав - 31.07.2019 р.".
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року (суддя Жукова Є.О.) заяву про самовідвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Є.О. в адміністративній справі №160/6694/19 за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, - задоволено. Справу передано до відділу з організаційного забезпечення суду для подальшого перерозподілу.
Згідно з розпорядженням керівника апарату від 02.08.2019 року №826д у зв`язку із винесенням Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвали від 31.07.2019р. про самовідвід судді Жукової Є.О. від розгляду адміністративної справи № 160/6694/19 призначено повторний перерозподіл справи, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями судову справу №160/6694/19 передано судді С.В. Ніколайчук для розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року справу №160/6694/19 прийнято до свого провадження суддею Ніколайчук С.В. та призначено до судового розгляду на 08.08.2019 року.
В подальшому розгляд справи було перенесено на 06.09.2019 року, 12.09.2019 року, 01.10.2019 року, 15.10.2019 року з метою надання представниками сторін додаткових доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №160/6694/19 на 30 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі №160/6694/19 та розпочато розгляд справи по суті.
Розгляд справи по суті призначено на 07.11.2019 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі, надав доводи аналогічні позовні заяві.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про перенесення розгляду справи, яке суд відхилив.
На адресу суду від відповідача 06.09.2019 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що оскаржуване рішення містить в собі як нормативні приписи (пункт 1 цього рішення), так і конкретно-визначені (пункти 2,3,4 цього рішення); проект рішення ВК ДМР і Аналіз регуляторного впливу було оприлюднено у відповідності до вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; здійснено обговорення рішення ВК ДМР. Підставою для скасування рішення є відсутність аналізу регуляторного впливу та якщо проект регуляторного акта не був оприлюднений, однак, аналіз регуляторного акта було оприлюднено та сам проект регуляторного акта був також оприлюднений. Право громадської організації як юридичної особи на звернення до суду в розумінні КАС України виникає у випадку порушення прав та законних інтересів безпосередньо громадської організації, захист яких відбувається у судовому порядку. Позов та додані до нього документи, позивачем не наведено підстави звернення до суду в інтересах інших осіб, відсутній перелік цих осіб, тому доводи позивача про неправомірність рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради є безпідставними та відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
11.09.2019 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що оскаржуване рішення встановлює тарифи на перевезення автобусних маршрутах загального користування №9, №77, №90 та №141 не лише для перевізників, в тому числі на вказаних маршрутах, а й для невизначеного кола пасажирів, оскільки зобов`язує їх сплачувати проїзд за новими тарифами. Отже, оскаржуване рішення в частині пунктів 2-4 за своєю правовою природою є регуляторним актом, яким змінені норми права, оскільки вони розраховані на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб з метою встановлення тарифів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
18.06.2019 року на засіданні виконавчого комітету Дніпровської міської ради було прийнято рішення № 619 "Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро".
Відповідним рішенням встановлено граничні тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро:
- на соціально значущих маршрутах у звичайному режимі руху 4,50 грн.;
- на автобусних маршрутах загального користування, що обслуговуються у звичайному режимі, які не віднесено до державного (регіонального) замовлення 8,00 грн.;
- установлено граничний тариф на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міському автобусному маршруті загального користування №9, що обслуговується у звичайному режимі руху, який не віднесено до державного (регіонального) замовлення 9,00 грн.;
- установлено граничний тариф на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування №77 та №141, що обслуговуються у звичайному режимі руху, які не віднесено до державного (регіонального) замовлення 11,00 грн.;
- установлено граничний тариф на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міському автобусному маршруті загального користування №90, що обслуговується у звичайному режимі руху, який не віднесено до державного (регіонального) замовлення 12,00 грн.
Відповідно до п.6 Рішення нові тарифи вводяться в дію з дати його офіційного оприлюднення у місцевих друкованих засобах масової інформації.
Основним доводом позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення є те, що це рішення є регуляторним актом, тому мало прийматися з дотримання процедури, передбаченої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», чого відповідачем зроблено не було.
Таким чином, визначальним для правильного вирішення справи по суті є визначення чи відноситься оскаржуване рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради до категорії регуляторних актів і якщо відносяться, то чи дотримана передбачена законом процедура його прийняття.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Повноваження виконавчого комітету міської ради у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні повноваження, зокрема, щодо встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.
Так, відповідач стверджує, що рішення виконавчого комітету міськради про затвердження тарифів на транспортні послуги не належить до категорії регуляторних актів.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що регуляторний акт це:
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;
- регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти;
- регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 18.06.2019р. № 619 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро» підвищено тарифи на проїзд у міських автобусних маршрутах, що стосується кожного пересічного мешканця міста Дніпра, який користується міськими автобусними маршрутами. При цьому оскаржуване рішення не містить кінцевої дати застосування, в ньому не визначено конкретне коло осіб, до яких воно застосовується, тобто його дія розповсюджується не лише на перевізників, а і на споживачів цих послуг, тобто на всіх мешканців міста Дніпра, що, в свою чергу, свідчить про те, що це рішення розповсюджується на права та обов`язки невизначеного кола осіб.
Таким чином, спірне рішення регулює поведінку суб`єктів у конкретних правовідносинах, має публічний характер та стосується інтересів невизначеного кола осіб.
Зважаючи на наведене та з урахуванням приписів ст.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», суд зробив висновок, що оскаржуване рішення за своєю правовою природою є регуляторним актом, яким змінені норми права, оскільки він розрахований на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення тарифів на транспортні послуги з перевезення населення у м. Дніпрі.
Аналогічний правовий висновок висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №490/2099/15-а, від 08 травня 2018 року у справі №405/5819/14-а, від 21 грудня 2018 року у справі №591/1335/15-а.
Отже, виходячи зі встановленої природи рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 18.06.2019р. №619 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро» як регуляторного акта, його прийняттю мала передувати визначена законом процедура.
Зокрема, статтею 6 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що громадяни, суб`єкти господарювання, їх об`єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб`єктів господарювання, мають право:
- подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду;
- у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів;
- подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю;
- бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів;
- самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду;
- одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.
Стаття 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачає, що регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.
План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.
Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.
Якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.
Крім того, статтею 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.
Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.
Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен:
- визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми;
- обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання;
- обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них;
- визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта;
- визначити цілі державного регулювання;
- визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин;
- аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей;
- описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта;
- обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта;
- обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави;
- обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені;
- оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги;
- оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта;
- обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта;
- визначити показники результативності регуляторного акта;
- визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.
Якщо проект регуляторного акта одночасно містить норми, що регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами чи іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, та норми, що регулюють інші суспільні відносини, а також індивідуально-конкретні приписи, то аналіз регуляторного впливу готується лише щодо норм, які регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.
Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.
Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.
Кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.
Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.
Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.
Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити:
- стислий виклад змісту проекту;
- поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції;
- інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону);
- інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань;
- інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.
Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.
Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.
Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що оприлюднення регуляторного акта здійснюється з метою одержання зауважень і пропозицій. При цьому, оприлюдненню підлягають як проект регуляторного акту, так і відповідний аналіз регуляторного впливу - документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.
З наведеного слідує висновок про обов`язковість оприлюднення проекту регуляторного акту і відповідного аналізу регуляторного впливу, що здійснюється з необхідності одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, чим, по суті, здійснюється забезпечення публічного обговорення проекту регуляторного акта. За таких обставин, проект регуляторного акту має бути оприлюдненим щонайменше 1 місяць до прийняття такого проекту.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 428/7176/14-а.
Інформація, викладена у листі департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпропетровської міської ради від 01.10.2019р. №212-128, на яку посилається відповідач, що проект рішення виконавчого комітету міської ради "Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро" було оприлюднено 21.12.2018р., оновлено - 07.02.2019р., не відповідає дійсності.
В судовому засіданні суд дослідив офіційний веб-сайт Дніпровської міської ради, в якому наявна інформація, що лише 22.01.2019 року було оприлюднено проект рішення "Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро". Жодні інші проекти рішення чи оновлення до нього на сайті відсутні станом на 07.11.2019р.
Оприлюднений текст проекту рішення не збігається з прийнятим відповідачем рішенням, оскільки текст оприлюдненого проекту рішення містить істотні відмінності, а саме:
- проект рішення складається з 6 пунктів, на відміну від рішення, яке складається з 7 пунктів;
- у проекті відсутній текст, що міститься у рішенні « 2. Установити граничний тариф на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міському автобусному маршруті загального користування №9, що обслуговується у звичайному режимі руху, який не віднесено до державного (регіонального) замовлення 9,00 грн.»;
- у проекті взагалі відсутні обгрунтування підвищення цін в розмірі 11,00 грн. та 12,00 грн.
Зазначене свідчить про те, що ані проект рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, ані аналіз регуляторного впливу до проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради не були оприлюднені, тобто, відповідач без попереднього оприлюднення та громадського обговорення, без виготовлення та оприлюднення аналізу регуляторного впливу прийняв оскаржуване рішення, чим порушив вимоги ст. 8, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
У оскаржуваному рішенні відповідача йдеться мова про підвищення тарифів на проїзд у міському пасажирському автомобільному транспорті, а тому мешканці міста Дніпро мали право взяти участь в обговоренні підстав підвищення проїзду, надати свої зауваження та розрахунки, однак через не оприлюднення дійсного проекту рішення у строки та порядку визначені чинним законодавством були позбавленні такої нагоди.
Вказане має наслідком порушення принципу прозорості та врахування громадської думки та тягне порушення прав як позивача, так і інших громадян - мешканців м. Дніпра.
Статтею 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено умови, за яких забороняється прийняття регуляторного акту: регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:
- відсутній аналіз регуляторного впливу;
- проект регуляторного акта не був оприлюднений.
У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до Закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.
Оскільки відповідач самостійно не скасував і не зупинив дію регуляторного акта, відтак, є підстави для його скасування у судовому порядку.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 490/2099/15-а.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
За наведених обставин, суд зробив висновок, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення від 18.06.2019р. № 619 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро», діяв не на підставах, не у спосіб та не у порядку, передбаченому Законом, порушуючи при цьому вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваного рішення покладено на відповідача, який, у даному випадку, не довів суду правомірність винесеного рішення.
Предметом доказування у цій справі є протиправність та нечинність рішення відповідача, яке має характер нормативно-правового акта, тому справа розглядалася з особливостями розгляду адміністративних справ відповідної категорії, що встановлені статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 9 цієї статті, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
Керуючись даною нормою КАС України, суд визнає протиправним та нечинним повністю рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 18.06.2019р. №619 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро», а, отже, ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Суд не погоджується з доводами відповідача відносно того, що, на його думку, у позивача відсутня адміністративна процесуальна дієздатність, оскільки в даному випадку громадська організація «Платформа Громадський контроль» має право здійснювати представництво мешканців територіальної громади міста Дніпра, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.
Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на те, що оскаржуване рішення стосується підвищення тарифів на проїзд на міських автобусних маршрутах, мешканці міста Дніпра та, зокрема, ГО «Платформа Громадський контроль» мали право взяти участь в обговоренні підстав підвищення проїзду, надати свої зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу у строки та в порядку, визначені чинним законодавством, однак, у зв`язку із порушенням відповідачем процедури прийняття спірного рішення були позбавлені такої можливості, що безпосередньо вплинуло на їх права та інтереси.
До того ж, звернення громадської організації до суду з метою усунення порушення норм регуляторного законодавства відповідає меті захисту такого суспільного інтересу як право громадян-споживачів транспортної послуги на користування транспортними послугами (перевезення) за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування виключно у спосіб та порядку, передбаченому законодавством України.
Згідно з практикою ЄСПЛ у справі "Національна група інформації та протидії заводу "Мелокс" - Група "Ні заводу "Мелокс" та змішаному оксидному паливу" проти Франції" від 28.03.2006, спростовуючи доводи уряду про відсутність порушення "цивільних прав" громадської організації, ЄСПЛ зазначив, що реальності сьогоднішнього суспільства, в якому громадські асоціації відіграють важливу роль, особливо захищаючи деякі справи в державних органах або в національних судах, дозволяють дійти висновку про те, що громадські організації можуть діяти в судах на захист суспільних інтересів, а обмежувальне тлумачення пункту 1 статті 6 Конвенції не відповідатиме цілям та меті даного положення про забезпечення права на справедливий суд у демократичному суспільстві.
Відповідно до Статуту ГО «Платформа Громадський контроль» позивач, як і будь-які інші громадські об`єднання, має право діяти в інтересах членів організації та суспільства в цілому, для захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів.
Судом встановлено, що у даному випадку ГО «Платформа Громадський контроль» діє на захист інтересів своїх членів та інтересів територіальної громади міста Дніпра.
Низкою рішень ЄСПЛ встановлено, що асоціації, громадські об`єднання мають право на звернення із позовом в інтересах своїх членів, які одночасно є членами відповідної територіальної громади.
Так, згідно з Рішенням ЄСПЛ у справі "Л`Ераблієр А.С.Б.Л. проти Бельгії" від 24.02.2009, відповідно до якої Європейський суд з прав людини дійшов висновку щодо можливості громадської організації здійснювати захист суспільних інтересів в судовому порядку відповідно до статті 6 Конвенції, у випадку, якщо мета такого захисту обмежується просторовими та часовими межами, виходячи з обставин даної справи (про розширення сміттєвого полігону) і особливої природи оспорюваного заходу, з урахуванням статусу організації-заявника та його членів; відповідно, питання, порушене організацією-заявником, має достатній зв`язок з правом, на підставі якого він може стверджувати, що володіє ним, як юридична особа, для того, що стаття 6 Конвенції була прийнятною.
Таким чином, суд вважає, що громадські організації мають право звернення до суду з позовами на захист статутних цілей організації або на захист суспільного інтересу, що відповідає стандартам захисту прав людини відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1921,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 1159 від 16.07.2019 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та нечинним повністю рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №619 від 18.06.2019 року "Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Дніпро".
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 листопада 2019 року.

Суддя С.В. Ніколайчук