Справа № 357/11467/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, у якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2013 №Ф-1151.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є платником єдиного податку та пенсіонером за віком, у зв`язку з чим звільнений від сплати єдиного внеску за себе на підставі положень частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відтак, відповідачем неправомірно нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 задоволено позов у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, постраждалою від Чорнобильської катастрофи категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 20.10.1993.

Позивач отримує пенсію за віком, призначену йому із зниженням пенсійного віку як особі, постраждалій від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2.

28.09.2001 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №676589 та з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування.

21.11.2013 Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області виставлено позивачеві вимогу №Ф-1151 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 7194,29 грн., у тому числі пені на суму 70,31 грн. у зв`язку із заборгованістю з ЄСВ, яка виникла унаслідок його не сплати у 2012 році та за перші два квартали 2013 року.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною.

Апелянт зазначає, що критерієм звільнення від сплати ЄСВ, разом з фактом отримання пенсії, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється за відповідності умовам, визначеним законом, зокрема досягнення віку, після якого вона має право на призначення відповідної пенсії. Датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_1, а пенсійне посвідчення і пенсію за віком він отримав 25.08.2011 року, тобто у віці повних 55 років, до досягнення 60-річного віку. Отже, на думку апелянта, позивач не є пенсіонером за віком в розумінні п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464, оскільки не відповідає критеріям, визначеним спеціальним законодавством, є платником ЄСВ та законом не звільнений від його сплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 1 вказаного Закону пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно положень частини першої статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» також визначені види пенсій, серед яких є і державна пенсія за віком.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XI від 05.11.1991 та частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 пов`язується, зокрема, з досягненням 60 років.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною першою статті 55 Закону №796-XII передбачено, що зазначеним особам, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Законодавець, звільняючи пенсіонерів/фізичних осіб-підприємців від сплати єдиного внеску, не ставить умовою набуття такою особою саме пенсійного віку, згідно з вимогами частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а визначає тільки дві умови цього звільнення: наявність статусу пенсіонера за віком або інваліда та факт отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.

Доводи відповідача у скарзі щодо незастосування до позивача положень частини четвертої статті 4 Закону № 2464 у зв`язку з недосягненням ним 60-річного віку є неприйнятними, оскільки вказана норма не пов`язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком.

Оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, є пенсіонером за віком та не виявив бажання бути платником єдиного внеску шляхом укладення відповідного договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то він звільнений від сплати єдиного внеску.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2019