Справа № 160/1640/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 160/1640/19

адміністративне провадження № К/9901/16826/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 160/1640/19

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 , Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, за участю третьої особи - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування наказів,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду (головуючий суддя: Р. З. Голобутовський) від 28 березня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: В. В. Мельник, С. В. Сафронова, Д. В. Чепурнов) від 15 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (далі - Відповідач-1), Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 (далі - Відповідач-2), Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області (далі - Відповідач-3), за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - третя особа), у якому просила:

- визнати дії Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 щодо відрахування ОСОБА_1 . зі штату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яка має малолітню дитину до досягнення нею трирічного віку протиправними;

- визнати протиправними та скасувати наказ Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 16 січня 2019 року № 8-К «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1», Наказ Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 18 січня 2019 року № 9-К «Про внесення змін до наказу № 8-К від 16 січня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1», Наказ Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 25 січня 2019 року № 14-К «Про внесення змін до наказів № 8-К від 16 січня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 » та наказу № 9-К від 18 січня 2019 року «Про внесення змін до наказу № 8-К від 16 січня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1»;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість із суддівської винагороди у розмірі 64721,38 грн.;

- включити (поновити) у штат Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ;

- стягнути солідарно з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Наказом Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 25 січня 2019 року №14-К внесено зміни до Наказу від 16 січня 2019 року № 8-К в частині дати відрахування позивача зі штату суду, а саме « 18 січня 2019 року» змінено на « 24 січня 2019 року». При цьому, наказ про внесення змін дати відрахування винесений після нової дати відрахування. Оскаржуваним наказом позивача виключено зі штату суду з 24 січня 2019 року, тобто з цього дня припинено нарахування та виплату посадового окладу. Таким чином, з відповідачів на користь позивача має бути стягнута суддівська винагорода у вигляді посадового окладу з 25 січня 2019 року по 18 лютого 2019 року у розмірі 55949,38 грн. Крім того, відповідачами не у повній мірі проведено розрахунок з позивачем за січень 2019 року, а саме не виплачено за січень 2019 року - 8772,00 грн. Разом з тим, в обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, позивач вважає, що відповідачем в порушення положень Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Кодексу законів про працю України протиправно винесено наказ про відрахування її зі штату.

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 14 червня 2019 року позивач звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

5. Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

6. 22 липня 2019 року на адресу Верховного Суду від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

7. Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

8. Станом на 13 листопада 2019 року письмового відзиву на касаційну скаргу позивача від інших учасників справи, окрім відповідача-3, до Верховного Суду не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Указом Президента України від 21 травня 2007 року № 432/2007 позивача призначено суддею Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська строком на п`ять років.

10. Постановою Верховної Ради України від 17 травня 2012 року № 4736-VI ОСОБА_1 обрано суддею цього суду безстроково.

11. Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2018 року № 3306/0/15-18, яке на момент розгляду цієї справи не скасовано та є чинним, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за вчинення істотного дисциплінарного проступку).

12. Наказом Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року № 8-К «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1» позивача відраховано зі штату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з 18 січня 2019 року, з виплатою останній грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток.

13. Наказом Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року № 9-К «Про внесення змін до наказу № 8-К від 16 січня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1», внесені зміні, а саме «пунктом 6 узяти до уваги, що за період роботи з 13 лютого 2018 року по 12 лютого 2019 року ОСОБА_1 понаднормово було використано 4 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки.

14. Відповідно до лікарняного листка непрацездатності серія АДС № 720206, який був наданий ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 25 січня 2019 року, остання перебувала на амбулаторному лікування у період з 04 січня 2019 року по 23 січня 2019 року включно. Відповідно до вказаного листка непрацездатності, позивач повинна приступити до роботи з 24 січня 2019 року.

15. Наказом Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року № 14-К «Про внесення змін до наказів № 8-К від 16 січня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 » та наказу № 9-К від 18 січня 2019 року «Про внесення змін до наказу № 8-К від 16 січня 2019 року «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 », позивач відрахована зі штату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з 24 січня 2019 року, у зв`язку дотриманням права позивача на перебування на лікарняному.

16. Не погоджуючись з прийнятими наказами, позивач звернулася до суду з цим позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржувані накази правомірно прийняті відповідачем-2 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2018 року № 3306/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за вчинення істотного дисциплінарного проступку), та відповідно до норм статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

18. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ТУ ДСА України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок нарахованих і недосплачених сум заробітку та нарахувати і виплатити недосплачену суму заробітку у розмірі 8772.00 грн., суд першої інстанції зазначив, що згідно з розрахунковим листом, виданим ТУ ДСА України в Дніпропетровській області щодо нарахувань позивачу за січень 2019 року, загальна сума розрахункових коштів складає 106784,07 грн., яка включає в себе лікарняні, компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за вислугу років, а також з урахування податків та авансового платежу. Відтак, позивачем не враховано отриманий нею авансовий платіж в розмірі 3039,00 грн. а також усі податки, у т.ч. військовий збір, утриманий з неї.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

20. Вимоги касаційної скарги зводяться до не згоди позивача щодо не застосування до даних правовідносин вимог трудового законодавства та про неможливість звільнення її при наявності у неї дитини до трьох років. Вимоги касаційної скарги не утримують в собі доводи щодо матеріальної складової, що складали предмет позовних вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.

22. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Положеннями статті 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

24. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

25. Відповідно до частини першої статті 80 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII (далі - Закон № 1402-VII), призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.

26. Припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ (стаття 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

27. Статтею 112 Закону № 1402-VII визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

28. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798- VIIІ (далі - Закон № 1798- VIIІ).

29. Отже, питання звільнення судді з посади є виключною компетенцією Вищої ради правосуддя.

30. Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

31. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, рішення Вищої ради правосуддя Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2018 року № 3306/0/15-18, яким ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, на час видання спірного наказу голови Головою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 , було чинним та є чинним на час вирішення справи.

32. Відповідно пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 1402-VII, голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

33. Згідно частини другої статті 24 Закону № 1402-VII, голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

34. З урахуванням вказаного вбачається, що до повноважень голови суду належить видання на підставі акта про звільнення судді з посади відповідного наказу. Тобто, в контексті спірних правовідносин повноваження голови суду обмежуються виданням наказу про відрахування судді, звільненого Вищої радою правосуддя з посади судді.

35. В спірному випадку відповідачем, саме на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2018 року № 3306/0/16-18 про звільнення позивача з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська видано спірний наказ про відрахування позивача зі штату суду, відповідно, відповідача діяв із дотриманням приписів пункту 4 частини першої статті 24 та статті 125 Закону № 1402-VIII.

36. При цьому, Суд зауважує, що стаття 24 Закону № 1402-VIII до повноважень голови місцевого суду не відносить надання правової оцінки щодо протиправності або правомірності акта про звільнення судді з посади при прийнятті наказу згідно пункту 4 частини першої даної статті. Видання наказу про відрахування зі штату суду, є належною формою реалізації відповідним суб`єктом своїх владних управлінських функцій.

37. Щодо доводів касаційної скарги позивача, стосовно порушення відповідачем статті 40 КЗпП та неможливість звільнення позивача в зв`язку перебуванням на утриманні дитини до 3 років, колегія суддів зазначає наступне.

38. Відповідно до абзацу 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

39. Отже, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - у випадках, визначених частиною шостою статті 179 КЗпП України) та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування. В даному випадку вимоги цієї норми на позивача не розповсюджуються.

40. Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою статті 179 КЗпП України, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

41. Частинами першою, третьою статті 18 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

42. Статтею 24 Конституції України встановлено гарантії рівності прав жінки і чоловіка. У соціально-трудовій сфері така рівність забезпечується наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

43. Вказана норма Конституції України знайшла своє відображення у статті 22 КЗпП України, яка закріплює неприпустимість будь-якого прямого або непрямого обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

44. При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на норми трудового законодавства та застосування такого законодавства до даних спірних правовідносин, оскільки за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. Разом з тим, з огляду на особливий статус судді, правове регулювання організації праці суддів визначається винятково Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема статтею 125 вказаного Закону, а не положеннями КЗпП України. Тобто, на суддю як на особу публічного права із особливим статусом не розповсюджуються загальні норми трудового законодавства.

45. В межах спірних правовідносин, як то положення норм трудового законодавства на які посилається позивач, як на підставу для визнання протиправним спірних наказів та поновлення, так і обумовленні правові підстави для її звільнення визначені Вищою радою правосуддя, а саме п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України є різними за своєю правовою природою та предметом правового регулювання.

46. Таким чином, аналізуючи наведені нормативно-правові акти, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, враховуючи норми статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій, що Головою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 правомірно видано Наказ від 16 січня 2019 року № 8-К про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 з 18 січня 2019 року, який є похідним від рішення Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2018 року № 3306/0/15-18.

47. А також, з урахуванням наданого позивачем лікарняного листка непрацездатності серія АДС № 720206, згідно з яким остання перебувала на лікарняному з 04 січня 2019 року по 23 січня 2019 року включно, суди дійшли правильного висновку про правомірність дій Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська при виданні Наказу від 25 січня 2019 року № 14-К про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 з 24 січня 2019 року, тобто з наступного дня після лікарняного, коли позивач повинна була з`явитись на роботі. Тому дії Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 щодо видання наказів є правомірними, спірні накази є такими, що скасуванню не підлягають.

48. У зв`язку з тим, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано не знайшли підстав для визнання протиправним та скасування оскаржених наказів, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення її у штаті Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди.

49. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

50. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

51. Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

52. Згідно частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

53. З огляду на викладене, висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

54. Відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 160/1640/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов