Справа № 260/760/19
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2019 рокум. Ужгород№ 260/760/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.,

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник - Ігнатенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області , в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1609-50 від 13.05.2019 р. ГУ ДФС у Закарпатській області на суму 21030,90 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої. Вважає, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення такої, однак не є підставою та доказом беззаперечного здійснення адвокатської діяльності. Зауважує, що нарахування внесків може мати місце виключно після взяття на облік в податкових органах за відповідною поданою особою заявою. А тому, з огляду на відсутність всіх необхідних передумов для нарахування йому єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вважає, що оскаржена вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Додатково до доводів позовної заяви повідомив суд про те, що у період з 23.02.2018 р. по 23.08.2018 р. на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 23.02.2018 р. право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, а з 22.05.2019 р. - припинено.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, обґрунтовуючи обставинами, наведеними у поданому відзиві б/н від 19.06.2019 р. Так, зокрема, зазначив, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність адвоката, що підтверджується свідоцтвом №21/293 від 31.03.1998 р., а тому зобов`язаний сплачувати такий внесок. У зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, а тому у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 березня 1998 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (арк. спр. 13).

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України, на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 23.02.2018 р. у період з 23.02.2018 р. по 23.08.2018 р. право на заняття ОСОБА_1 адвокатською діяльністю було зупинено (арк. спр. 63).

13 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС у Закарпатській області) винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1609-50, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 30 квітня 2019 року становить 21030,90 грн. (арк. спр. 12).

Як вбачається з відомостей Єдиного реєстру адвокатів України та не заперечується позивачем, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 . припинено згідно п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 22 травня 2019 року (арк. спр. 63), у зв`язку з чим такого знято з податкового обліку (арк. спр. 25).

Не погоджуючись з рішенням ГУ ДФС у Закарпатській області №Ф-1609-50 від 13.05.2019 р. про нарахування боргу зі сплати єдиного внеску, вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульовано Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VІ (далі - Закон).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключний перелік платників єдиного внеску встановлений нормами ст. 4 Закону, до яких належать:

1) роботодавці;

2) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

3) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

4) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах (з урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 р. №2148-VIII);

5) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вищезазначений перелік є вичерпний, а віднесення особи до будь-якої із зазначених категорій зобов`язує таку здійснювати сплату єдиного внеску.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з 31 березня 1998 року по 22 травня 2019 року на підставі отриманого свідоцтва №21/293 був адвокатом, тобто фізичною особою, яка здійснює адвокатську діяльність.

Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. №5076-VI передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Зазначене кореспондується також з положеннями пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями (далі - ПК України), відповідно до яких незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування контролюючим органом ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску як платнику, що здійснює незалежну професійну діяльність, у зв`язку з не сплатою такого в добровільному порядку.

З вищенаведених законодавчих норм вбачається, що особа, що здійснює незалежну професійну діяльність адвоката відноситься до платників єдиного внеску.

Разом з тим, позивач оскаржує правомірність рішення контролюючого органу щодо нарахування йому єдиного внеску з огляду на те, що фактично він адвокатською діяльністю не займався, прибуток від такої не отримував, заяву про взяття на облік до контролюючого органу не подавав.

Однак суд не може погодитися з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Порядок визначення бази нарахування єдиного внеску регламентується нормами ст. 7 Закону. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону (в редакції станом на 01.01.2017 р.), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В подальшому Законом України від 03.10.2017 р. №2148-VIII було внесено зміни, в тому числі, до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, та викладено її в наступній редакції: «для платників, зазначених у п.п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.»

Отже, починаючи з 01.01.2017 р. особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані визначати базу нарахування єдиного внеску, незалежно від факту отримання доходу від здійснення такої діяльності.

Більше того, положення ч. 2 ст. 6 Закону встановлюють обов`язок платника єдиного внеску, в тому числі, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Порядком обчислення і сплати єдиного внеску, передбаченим ст. 9 Закону (в редакції станом на 01.01.2017 р.), встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 9 Закону (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. №2148-VIII), платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 51 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, суд вважає, що позивач, починаючи з 01.01.2017 р., був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у розмірі та строки, встановлені Законом, як платник, що провадить незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, судом також встановлено, що у період з 23.02.2018 р. по 23.08.2018 р. у зв`язку з поданням заяви на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 23.02.2018 р. право на заняття ОСОБА_1 адвокатською діяльністю було зупинено.

Згідно норм п. 1 ч. 1 ст. 31 та п. 1 ч. 3 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється у разі зупинення права з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю (п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

У зв`язку з вищенаведеним суд вважає, що у період з 23.02.2018 р. по 23.08.2018 р. ОСОБА_1 не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення такої, що свідчить про відсутність у нього обов`язку сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розумінні законодавства.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що контролюючим органом протиправно нарарховано ОСОБА_1 . єдиний соціальний внесок за період з 23.02.2018 р. по 23.08.2018 р.

Разом з тим, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом заяви про припинення права на заняття адвокатською діяльністю

Право на заняття адвокатською діяльністю припиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Наслідком припинення права особи на заняття адвокатською діяльністю, згідно з положеннями ч. 5 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є припинення такої діяльності та права особи на участь у роботі органів адвокатського самоврядування.

Оскільки позивач до 22.05.20019 р. не подавав заяву про припинення права на зайняття адвокатською діяльністю раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката, його свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю анульовано не було, суд вважає, що він, в розумінні норм Закону, є особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а тому є платником єдиного внеску та зобов`язаний сплачувати такий.

З огляду на встановлені судом обставини справи, враховуючи припинення ОСОБА_1 адвокатської діяльності тільки з 22 травня 2019 року, суд вважає, що нарахування контролюючим органом єдиного внеску за спірний період, за виключенням періоду з 23.02.2018 р. по 23.08.2018 р., є правомірним, а тому оскаржена податкова вимога скасуванню в цій частині не підлягає.

Суд відхиляє посилання позивача на неправомірне взяття його на облік як платника єдиного внеску з мотивів неподання ним до контролюючого органу відповідної заяви, оскільки вказана бездіяльність належного в розумінні Закону платника не є підставою для невиконання встановленого законодавством обов`язку щодо сплати такого збору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1609-50 від 13.05.2019 року Головного управління ДФС у Закарпатській області на суму 4914,36 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 179,55 грн. (Сто сімдесят дев`ять грн. 55 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарг всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

У зв'язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні у період з 11 по 15 листопада 2019 року повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2019 року.

СуддяР.О. Ващилін