Справа № 348/2369/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року

Київ

справа №348/2369/16-а

адміністративне провадження №К/9901/675/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2017 у складі судді Міськевич О.Я. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 у складі колегії суддів: Бруновської Н.В., Костіва М.В., Шавеля Р.М. у справі №348/2369/16-а за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, уточнивши який, просив: визнати неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Надвірнянське ОУПФУ) щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ); зобов`язати відповідача призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ у розмірі 85% заробітку державного службовця із окладу станом на 01.01.2017 року та з урахуванням усіх виплат з травня по грудень 2016 року, з яких сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та виплатити призначену пенсію з 16.12.2016 року; зобов`язати відповідача виплачувати в подальшому пенсію у вказаному розмірі та у випадку наступних чергових підвищень заробітних плат державним службовцям здійснювати відповідний перерахунок пенсії.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірними дії Надвірнянського ОУПФУ щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ в редакції від 01.01.2006 року.

Зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ в редакції від 01.01.2006 року, у розмірі 85% середньомісячного заробітку державного службовця із окладу станом на 01.01.2017 року та з урахуванням усіх виплат з травня по грудень 2016 року, з яких сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, в тому числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби, виплати за вислугу років (за наявності), заохочувальних та інших компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум, виплатити призначену пенсію з 15.06.2016 року та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що виплата пенсії позивачу у період з 01.04.2015 року по 15.12.2016 року припинена на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІІ, оскільки позивач у вказаний період працював на посаді, яка відноситься до державної служби.

Суд касаційної інстанції, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у відповідача, з 14.05.2013 року йому призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності загального захворювання. З 01.04.2015 року по 12.06.2015 року виплату пенсії позивачу було припинено у зв`язку з перебуванням на державній службі на посаді головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи.

01 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу контролю-перевірочної роботи Надвірнянського ОУПФУ. З 15.12.2016 позивач припинив відносини державної служби через звільнення з роботи.

01 липня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 90% пенсії за віком.

02 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Відповідач листом № 364/Б-15 від 09.12.2016 повідомив позивача про те, що згідно чинного законодавства пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ не призначаються.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з п. 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VII) державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що відповідач повинен перерахувати призначену позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням норми, яка діяла на момент встановлення йому ІІІ групи інвалідності, тобто за редакцією вказаного Закону від 01.01.2006 року, оскільки факт встановлення інвалідності відбувся під час дії Закону у цій редакції.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Основного Закону).

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (справа № 822/524/18).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що трудовий стаж позивача на державній службі станом на 01.05.2016 становить 15 років 02 місяці 3 днів, з 01.07.2016 йому встановлена ІІ група інвалідності.

Таким чином, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, він має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Отже, за встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Надвірнянського ОУПФУ щодо відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

До того ж, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 16.12.2016 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку.

Крім цього, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування для перерахунку (обрахунку) пенсії позивача відсоткового співвідношення суми пенсії до заробітної плати, норми, яка діяла на момент встановлення йому ІІІ групи інвалідності (в редакції Закону № 3723-XII від 01.01.2006 року), оскільки пенсія по інвалідності призначається державним службовцям в разі встановлення І або ІІ групи інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосування, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до 3акону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Зобов`язати Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 16 грудня 2016 року пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII у розмірі 60% від заробітку.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук