Справа № 520/3305/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 р. Справа № 520/3305/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019, суддя Волошин Д.А., повний текст складено 19.08.19) по справі № 520/3305/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.18 року № 1-2026.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.08.2018 року №1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.18 року № 1-2026.

Головне управління ДФС у Харківській області, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог зазначено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахований позивачу за будівлі, що не відносяться до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку 3 групи.

Відповідно до даних з реєстру платників єдиного податку зареєстрованими видами діяльності позивача є, зокрема, розведення свиней (код КВЕД 01.46), розведення свійської птиці (код КВЕД 01.47), допоміжна діяльність у рослинництві (код КВЕД 01.61), роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.32), надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування (код КВЕД 77.31), роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 68.20), установлення та монтаж машин і устаткування (код КВЕД33.20).

ОСОБА_1 , як фізична особа, є засновником Фермерського господарства «Надії», за даними витягу з реєстру платників єдиного податку зареєстрованими видами діяльності якого є, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).

Також, як фізична особа, позивач є засновником та директором ПСП «Вікторія-Плюс», основним видом діяльності якого за даними витягу з реєстру платників єдиного податку є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).

Так, ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, зокрема:

- нежитлова будівля, пожежне депо, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкта 124,6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 06.05.2009 року виданого виконкомом Нечволодівської сільської ради. Використовується для зберігання кормів, а саме соломи;

- нежитлова будівля, будівля заправочної колонки з огорожою розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа об`єкта 8,5 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_6 від 12.05.2009 року виданого виконкомом Нечволодівської сільської ради. Будівля використовується для заправки сільськогосподарської техніки паливно-мастильними матеріалами;

- нежитлова будівля, їдальня, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа об`єкта 245,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_5 від 06.05.2009 року виданого виконкомом Нечволодівської сільської ради. Використовується для харчування механізаторів;

- нежитлова будівля, пилорама, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа об`єкта 111,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3 від 06.05.2009 року виданого виконкомом Нечволодівської сільської ради. На даний час об`єкт не використовується в результаті пожежі;

- нежитлова будівля, контора, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа об`єкта 255,0 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 06.05.2009 року виданого виконкомом Нечволодівської сільської ради. Будівля використовується за цільовим призначенням, в приміщенні знаходиться бухгалтерія.

Відповідно до довідки Нечволодівської сільської ради від 03.06.2019 року № 02-22/131 ОСОБА_1 на території Нечволодівської сільської ради Куп`янського району Харківської області займається вирощуванням сільськогосподарської продукції.

Головним управлінням ДФС України у Харківській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 1-2026 від 29.08.2018 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 1788,8 грн. (за об`єкт оподаткування - пилораму, площею 111.8 кв.м);

- № 1-2026 від 29.08.2018 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 3926,4 грн. (за об`єкт оподаткування - їдальня, площею 245,4 кв.м);

- № 1-2026 від 29.08.2018 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 1993,6 грн. (за об`єкт оподаткування - пожежне депо, площею 124,6 кв.м);

- № 1-2026 від 29.08.2018 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 136 грн. (за об`єкт оподаткування - будівля заправочної колонки, площею 8,5 кв.м);

- № 1-2026 від 29.08.2018 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі в 4080 грн. (за об`єкт оподаткування - контора, площею 255,0 кв.м).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 29.08.2018 №1-2026, №1-2026, №1-2026, №1-2026 та №1-2026 позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України. ДФС України рішенням від 19.03.2019 р. №12623/6199-99-11-05-01-25 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із зазначеним податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу нежитлові будівлі використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Так, суд першої інстанції помилково ототожнює будівлі, що належать ФОП ОСОБА_1 , яка використовує їх у власній господарській діяльності із будівлями, що використовуються позивачем, як сільськогосподарським виробником, безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, та доходить висновку, що зазначене є умовою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Частиною «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування - будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

При цьому, системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема, те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15.05.2018 у справах №806/2461/17, № 806/2676/17.

Так, з метою застосування норм п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, належать до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127), клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

У той же час, наступні нежитлові будівлі - пожежне депо, будівля заправочної колонки з огорожею, їдальня, пилорама, контора, що належать на праві приватної власності ФОП ОСОБА_1 , не призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та не відносяться до споруд сільськогосподарського призначення.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на пільгу, встановлену ч. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки за своїм типом та цільовим призначенням відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 спірні об`єкти нерухомості, належні позивачу, не відносяться до споруд сільськогосподарського призначення.

При цьому, колегія суддів вказує, що обставини фактичного використання позивачем зазначених об`єктів нерухомості у власній господарській діяльності, пов`язаній із сільськогосподарським виробництвом, не спростовують висновків суду, оскільки визначальним є саме цільове призначення об`єкту нерухомості.

Крім того, колегія суддів зауважує, що фактичне використання позивачем спірних об`єктів нерухомості не можна розцінити як безпосередньо пов`язане із сільськогосподарською діяльністю, оскільки такі споруди не задіяні у безпосередньому виробництві сільськогосподарської продукції чи отриманні будь-якого іншого результату від такої діяльності.

Також, колегія суддів вказує, що на користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, законодавцем в подальшому закріплено положення стосовно того, що саме цільове призначення об`єкту нерухомості відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд є визначальним для цілей встановлення наявності у особи права на податкову пільгу при використанні такого об`єкту, а не фактичне використання.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, та натомість вважає обґрунтованими оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.2018 року № 1-2026, від 29.08.18 року № 1-2026.

Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, з огляду на що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 по справі № 520/3305/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 18.11.19.