Справа № 300/1895/19
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2019 р. справа № 300/1895/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить:
- визнати протиправними дії Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 08.07.2019 №209 його звільнено у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 31.07.2019 року наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №147 його виключено зі списків особового складу військового комісаріату та усіх видів забезпечення з 15.08.2019. Разом з тим позивач стверджує, що нарахування та виплата грошового забезпечення проводилося відповідачем не в повному обсязі, зокрема, за період проходження служби з 01.03.2015 р. по 31.07.2019 індексація грошового забезпечення відповідачем йому не виплачувалась. Позивач також зазначає, що 08.08.2019 він звертався до відповідача із рапортом на виплату індексації грошового забезпечення. Однак, у відповідь отримав відмову, оформлену листом від 06.09.2019 за №11/621. Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.
26.09.2019 представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що у січні 2016 - лютому 2018 років фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було, фінансування на виплату індексації не здійснювалось. А тому, у відповідача не було ні правових підстав, ні реальної можливості здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача. Крім того, вказує, що згідно грошового атестата серії ЗУ №354745 індексацію грошового забезпечення виплачено в повному обсязі по 15.08.2019 (а.с.23, 24).
Позивач скористався своїм правом подання відповіді на відзив, поданий до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 02.10.2019 (28, 29), в якому підтримав позовні вимоги та просить задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, судом встановлено наступне.
Майор юстиції ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з лютого 2015 року по 15.08.2019 року.
Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 08.07.2019 №209 позивача звільнено у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).
31.07.2019 року наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №147 позивача виключено зі списків особового складу військового комісаріату та усіх видів забезпечення з 15.08.2019 (а.с.17, 18).
При звільненні позивача з військової служби йому надано першу частину щорічної основної відпустки за 2019 рік терміном 15 діб з 01.08.2019 по 15.08.2019 з подальшим виключенням із списків особового складу; виплачено грошову компенсацію за 30 діб невикористаної другої частини щорічної основної відпустки за 2019 рік; виплачено щомісячні премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 41% посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.07.2019 по 31.07.2019 та з 01.08.2019 по 15.08.2019; грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 88 817,14 грн.; грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 31 повний прослужений календарний рік в сумі 266 549,63 грн. (а.с.17,18).
08.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом на виплату індексації грошового забезпечення (а.с.16). Однак, у відповідь отримав відмову, оформлену листом від 06.09.2019 за №11/621, яким відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення (а.с.12,13).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо ненарахування та невиплати такої індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).
У пункті 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Суд зазначає, що посилання відповідача, як на підставу ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на положення статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік є необґрунтованими.
Положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
В той же час, судом встановлено, що згідно грошового атестата серії ЗУ №354745 індексацію грошового забезпечення позивачу виплачено в сумі 100,03 грн. по 15.08.2019 (а.с.14, 15).
Відтак, позов підлягає до задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 з урахуванням раніше виплачених сум у розмірі 100,03 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.