Справа № 1.380.2019.003424
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10701/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року (головуючого судді Братичак У.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 12 год. 06 хв. повний текст рішення складено 18.09.2019) у справі № 1.380.2019.003424 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про стягнення грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.07.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 5 434,12 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача на його користь грошову допомогу (на оздоровлення) у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічних основних оплачуваних відпусток за періоди з 22.07.2014 по 21.07.2015, з 22.07.2015 по 21.07.2016 та з 22.07.2016 по 21.07.2017 роки в розмірі 12 000,00 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки з 08.11.2018 року по 10.04.2019 року в розмірі 20 487,60 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати сум, що належали при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 08.11.2018 по 10.04.2019 в розмірі 20 487,60 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що судом першої інстанції неправильно визначено суму середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належали при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 08.11.2018 по 10.04.2019, а така сума є 11037,60 грн. відповідно до Порядку обчислення заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вказує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог не оскаржується позивачем, тому згідно із положеннями частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) воно не підлягає апеляційному перегляду.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Добровольська Ю.Р. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наказом Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 09.08.2017 № 43-о «Про звільнення з роботи» начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно із статтею 38 Кодексу законів про працю України. В даному наказі зазначається про виплату позивачу грошової компенсації за невикористані основні щорічні відпустки та додаткові відпустки (відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки»), кількість днів яких сумарно становить - 182 календарних дні.

Червоноградська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області при звільненні позивача виплатила йому компенсацію за невикористані основні щорічні та додаткові відпустки у розмірі 6495,58 грн.

Не погодившись з розміром компенсації ОСОБА_1 подав позов до Львівського окружного адміністративного суду про стягнення компенсації за невикористані відпустки, стягнення середнього заробітку за затримку виплати сум, що належали працівникові при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі №1340/3750/18 позов задоволено частково. Зобов`язано Червоноградську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки з врахуванням абзацу 6 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року, а також нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 апеляційну скаргу Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року в справі №1340/3750/18 змінено, доповнено: абзац другий резолютивної частини рішення словами «у сумі 36 887 (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 76 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів»; абзац третій резолютивної частини рішення словами: «у сумі 32 692 (тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто дві) грн. 32 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів». У решті рішення залишено без змін.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області виплачено ОСОБА_1 кошти у сумі 56011,96 грн. згідно платіжного доручення від 08.04.2019 №642.

16.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області з запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати копії документів щодо загальної суми нарахованих доходів у 2019 році з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань із нарахованих доходів, суму нарахованих доходів, що належить до виплати, копію платіжного доручення про перерахування коштів 10.04.2019. Також просив повідомити чи було здійснено при нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані відпустки.

23.04.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області за вих. №22569/ЗПІ/10/05.0-34 надіслано на адресу позивача розрахункові листи за серпень 2017, квітень 2019, копію листа Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 18.04.2019 №1086/53.8-14, копію платіжного доручення Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №7 від 05.04.2019, копію платіжного доручення Головного управління ДФС у Львівській області №642 від 08.04.2019.

Позивач, вважаючи, що відповідач не виплатив йому усі кошти, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до абзацу 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими вищезазначеним Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Так, враховуючи норми абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто - дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника, яка, згідно пункту 8 Порядку № 100, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Після визначення середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку № 3).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не працював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абзац 4 пункт 2 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1398 від 30.07.1999).

Останнім абзацом пункту 4 Порядку № 100 слід вважати його передостанній абзац, оскільки пункт 4 було доповнено новим абзацом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 542 від 29.07.2015, тобто вже після змін, внесених до пункту 2 Порядку № 100 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1398 від 30.07.1999.

Так, вказаною нормою Порядку № 100 передбачено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 було уточнено розмір коштів, який підлягав виплаті ОСОБА_1 , а саме кошти за невикористані відпустки в сумі 36887,76 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів та кошти на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 32692,32 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Відтак, сума виплат позивачу становила 69580,08 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що 10.04.2019 Головне управління ДФС у Львівській області на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 по справі №1340/3750/18 перерахувало ОСОБА_1 кошти в сумі 56011,96 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вказане підтверджується платіжним дорученням №642 від 08.04.2019, що знаходиться у матеріалах справи.

Враховуючи те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 було виконано 10.04.2019 року період затримки становить 105 днів.

Положеннями статті 51 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІ визначено критерії, від яких залежить розмір посадового окладу державного службовця: віднесення посади до певної групи та юрисдикція державного органу.

Відповідно до наказу № 43-о від 09.08.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (аркуш справи 19).

Відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати пралі з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 в редакції чинній на день звільнення позивача, посадовий оклад керівника відділу у складі департаменту, головного управління, служби, самостійного управління, юрисдикція якого поширювалась на територію одного або кількох районів, міст обласного значення, становив 4000,00 грн., також встановлення даного окладу підтверджує лист Головного управління ДФС у Львівській області від 22.07.2019 №36238/10/ЗПІ/05-0-34 долучений позивачем в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином сума стягнення середнього заробітку за час затримки з 08.11.2018 по 10.04.2019 становить 20 487,60 грн та на думку апеляційного суду нарахована правильно, а доводи апелянта щодо помилкового розрахунку є спростованими.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Також, у своєму рішенні Європейський Суд з прав людини від 15.10.2009 по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що ефективний доступ до суду включає і право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Перевіряючи всі доводи скаржника, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року) зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарги належить покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.003424 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 15.11.2019