Справа № 241/970/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року справа №241/970/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Сухов М.Є.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року у справі № 241/970/19 (головуючий І інстанції Демочко Д. О.) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Турович Олени В`ячеславівни, Управління патрульної поліції в м. Маріуполь про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області з адміністративним позовом до поліцейського 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Турович Олени В`ячеславівни (далі відповідач 1, патрульний поліцейський), Управління патрульної поліції в м. Маріуполь (далі відповідач 2) в якому просив скасувати постанову від 19.05.2019 року серії ЕАВ № 1160990 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 425,00 гривень, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просив скасувати рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним не було здійснено порушення ПДР України. Інспектором поліції йому не було надано жодного доказу вчинення саме ним правопорушення ПДР України. Вважає, що постанову на нього складено лише з того, що він просив надати докази порушення та ознайомити позивача з його правами. Також зазначив, що він рухався на перехресті проспекту Нахімова та провулка Нахимова Центрального району м. Маріуполя, а не по проспекту Нахімова та провулка Нахимова Приморського району м. Маріуполя, як зазначено в оскаржуваній постанові відповідача. На думку апелянта, на відеозаписі з відеореєстратора працівників поліції, видно, що працівники поліції рухались далеко від його транспортного засобу, але після повороту в провулок Нахимова Центрального району м. Маріуполя чітко видно увімкнутий сигнал світлового показника повороту відповідного напрямку. Зазначає, що під час виконання ним повороту світило сонце і інспектор скоріш за все не бачила увімкнутого сигналу світлового показника повороту відповідного напрямку. Вважає, що законодавством України не передбачено застосування працівниками поліції для виявлення та фіксації порушень ПДР України даних з особистої цифрової відеокамери співробітника поліції, та взагалі, дані з будь-якого цифрового носія інформації, який не віднесено до відповідного Переліку, не можуть виступати належним доказом при притягненні особи до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що поліцейський не відібрав пояснення від жодного свідка, а усі звинувачення гуртуються на суб`єктивному ставленні поліцейського, а тому відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Звертає увагу, що в порушення вимог ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомості щодо технічного запису, яким здійснено відеозапис. Посилається на постанову Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 216/5226/16 відповідно до якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, зокрема встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідачами 1 та 2 надано відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначено, що судом першої інстанції всебічно були оцінені обставини та докази по справі, неупереджено кваліфіковані дії позивача, їм була надана розгорнута правова оцінка та вмотивоване обґрунтування прийнятого рішення, а саме наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та відсутність порушень з боку відповідача. Просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови поліцейського 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Турович Олени Вячеславівни серії ЕАВ №1160990 від 19.05.2019 року, вбачається, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП з накладенням на нього штрафу в розмірі 425 грн за те, що того ж числа о 10 годині 11 хвилин, на перехресті проспекту Нахімова та пров. Нахімова м. Маріуполя не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2. «б» ПДР України (а.с. 7).

Не погоджуючись з вищезгаданою постановою, позивач звернувся до суду для її скасування.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чиного законодавства.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі частини перша і друга статті 178.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з п. 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Статтею ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з абз. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною ч. 1 ст. 283 КУпАП, передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Частиною 2 цієї статті визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис, який долучено до матеріалів справи як доказ.

Як вбачається з відеозапису, наданого відповідачем, ОСОБА_1 було порушено Правила дорожнього руху, а саме п. 9.2 «б» ПДР України, оскільки водієм при здійсненні повороту не були ввімкнені світлові покажчики повороту відповідного напрямку. Суд зазначає, що сигнал повороту позивачем було увімкнено після закінчення здійснення маневру (повороту), а саме перед початком зупинки. Окрім того, позивач при розгляді справи працівниками поліції повністю визнав свою вину.

Стосовно доводу апелянта щодо відсутності у постанові технічного засобу, яким здійснювався відеозапис правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для не прийняття до уваги наданого відповідачем відеозапису, на якому зафіксовано здійснення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Висновок про те, що відеоматеріали з місця події є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17, від 29 травня 2018 року у справі № 727/6565/17, від 11 липня 2019 року у справі № 686/15730/16-а.

Апеляційний суд зазначає, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів зазначає, що заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, та обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги протиправністю складеної постанови відносно позивача про притягнення його до адміснстративної відповідальності, що в дійсності не відповідає встановленим обставинам справи, апелянт таким чином намагається уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог, оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень та правомірно виніс постанову про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року у справі № 241/970/19 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Турович Олени В`ячеславівни, Управління патрульної поліції в м. Маріуполь про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року у справі № 241/970/19 залишити без змін.

Повний текст постанови проголошено 13 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова