Справа № 520/8653/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 р.Справа № 520/8653/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника позивача - Бикової О.Ю .

представника відповідача - Гусаченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року (суддя Мороко А.С.; м. Харків; повний текст рішення складено 12.06.2019) по справі № 520/8653/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про зупинення виконання постанови, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (надалі також - відповідач, ГУ Держпраці у Харківській області), в якому просила суд:

- зупинити до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 на ФОП ОСОБА_2 в розмірі 372300,00 грн за порушення, передбачені абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 на ФОП ОСОБА_2 в розмірі 372300,00 грн за порушення, передбачені абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 на ФОП ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду по поданій позовній заяві.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову відмовлено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 в розмірі 372300 (триста сімдесят дві тисячі триста) грн 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (ідентифікаційний код - 39779919) судовий збір у розмірі 3723 (три тисячі сімсот двадцять три) грн 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач, з посиланням на ч. 4 ст. 78 КАС України, зазначає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 по справі № 2040/8270/18 не встановлено протиправності дій Головного управління Держпраці у Харківській області стосовно призначення інспекційного відвідування, а також із складання Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 05.09.2018. Оскільки акт є підставою для винесення постанови про накладення штрафу, який не визнано в судовому порядку протиправним, відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 є законною.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Управлінням Служби безпеки України в Харківській області направлено лист №70/8-12058 від 04.09.2018 року до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому зазначено, що Управлінням СБ України в Харківській області отримана інформація щодо можливих фактів порушення чинного законодавства з боку ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ). Також вказано, що ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює діяльність в галузі роздрібної торгівлі вживаними товарами. Крім того зазначено, що за наявною інформацією, вказаною особою-підприємцем в порушення вимог чинного законодавства використовується праця найманих працівників, більша частина яких офіційно не оформлена. Вказаною особою порушуються норми щодо оплати праці, індексації грошових доходів, надання щорічних відпусток, тривалості робочого часу, та ін. Також просило, з метою недопущення втрат для державного бюджету, на підставі ст. 25 Закону України "Про Службу безпеки України", перевірити можливі факти порушення чинного законодавства ФОП ОСОБА_2 та прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Головним управлінням Держпраці у Харківській області, на підставі повідомлення управління Служби безпеки України в Харківській області винесено наказ № 01.01-07/1298 від 04.09.2018 про проведення заходу державного контролю ФОП ОСОБА_2 .

На підставі наказу для здійснення заходу державного нагляду у формі інспекційного відвідування оформлено направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування/невиїзного інспектування об`єкту відвідування № 01.01-94/02/2384 від 04.09.2018 року.

05 вересня 2018 року інспектором праці здійснено виїзд за фактичним місцем здійснення діяльності позивача, а саме за адресою: АДРЕСА_1

05 вересня 2018 року працівником відповідача складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1749/285/НД від 05 вересня 2018 року, у зв`язку з ненаданням доступу до виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця та ненадання об`єктом відвідування усних/письмових пояснень з питань праці, що стосуються законодавства про працю.

Не погоджуючись із винесеним наказом про проведення заходу державного нагляду та з діями Головного управління Держпраці у Харківській області з призначення 05 вересня 2018 року інспекційного відвідування/невиїзного інспектування ФОП ОСОБА_2 , позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області №01.01-07/1298 від 04 вересня 2018 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Харківській області з призначення 05 вересня 2018 року інспекційного відвідування/невиїзного інспектування ФОП ОСОБА_2 на підставі неналежним чином оформленого направлення №01.01-94/02/2384 від 04.09.2018 року та із складання Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 05.09.2018 року № ХК 1749/285/НД.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 по справі № 2040/8270/18 у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дії відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 по справі № 2040/8270/18 скасовано. Прийнято постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 01.01-07/1298 від 04 вересня 2018. В іншій частині - в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - відмовлено.

На підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1749/285/НД від 05 вересня 2018 року, заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 на ФОП ОСОБА_2 в розмірі 372300,00 грн за порушення, передбачені абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених висновків в акті про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1749/285/НД від 05 вересня 2018 року, а відтак, і законності винесеної постанови про накладення штрафу № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877-V).

Згідно зі ст.1 вказаного Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Частиною 3 статті 6 Закону № 877-V передбачено, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (надалі - Порядок № 295).

Суд зауважує, що даний порядок був чинним на момент проведення інспекційного відвідування та винесення спірної постанови.

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Так, відповідно до частини 2 вказаної статті КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Із постанови про накладення штрафу Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 встанволено, що підставою для її винесення слугував той факт, що під час виходу за фактичною адресою здійснення підприємницької діяльності позивача з метою проведення інспекційного відвідування інспектором праці встановлено, що ФОП ОСОБА_2 або особа уповноважена на представництво інтересів не з`явились.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що в акті про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1749/285/НД від 05 вересня 2018 року, на підставі якого винесена спірна постанова, міститься запис перевіряючого про те, що за адресою здійснення діяльності ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_2 відмовилась від отримання направлення на проведення інспекційного відвідування, від надання будь-яких пояснень інспектору праці та розмовляти взагалі з питань трудового законодавства.

Також у вказаному акті мітиться відмітка про те, що перешкоджання зафіксовано засобами відеотехніки.

При цьому, на підтвердження такого перешкоджання жодних відеозаписів відповідачем до суду не надано.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем з цього приводу надано пояснення, що з досліджених матеріалів Єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються ГУ Держпраці у Харківській області під час здійснення заходу Державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності № 2266 (щодо ФОП ОСОБА_2 ) було встановлено, що посилання на електронний носій інформації - диск з відео перешкоджання в проведенні інспекційного відвідування від 05.09.2018 міститься в внутрішньому описі документів єдиної справи № 2266, проте, фактичного знаходження електронного носія інформації - диску з відео у єдиній справі № 2266 представником апелянта встановлено не було. Такий відеозапис у єдиній справі № 2266 не міститься, у зв`язку з чим ГУ Держпраці Харківської області не має можливості надати відеозапис на виконання вимоги суду апеляційної інстанції.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених висновків в акті про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1749/285/НД від 05 вересня 2018 року, а відтак, і законності винесеної постанови про накладення штрафу № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК1749/285/НД/ТД-ФС від 01.10.2018 винесена з порушенням норм чинного законодавства, є протиправною, а тому, є такою, що підлягає скасуванню.

З приводу посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 у справі № 2040/8270/18 якою відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Держпраці у Харківській області з призначення 05 вересня 2018 року інспекційного відвідування/невиїзного інспектування ФОП ОСОБА_2 на підставі неналежним чином оформленого направлення №01.01-94/02/2384 від 04.09.2018 року та із складання Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 05.09.2018 року № ХК 1749/285/НД, як на таку, що має преюдиційне значення для розгляду даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Колегія суддів зазначає, що підставою для відмови у задоволенні вищезазначених позовних вимог ФОП ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції слугувало те, що під час судового розгляду позивачем не було надано доказів та не доведено факт протиправності дій Головного управління Держпраці у Харківській області при проведені інспекційного відвідування/невиїзного інспектування 05.09.2018 року.

При цьому, обставини відмови ФОП ОСОБА_2 від отримання направлення на проведення інспекційного відвідування та від надання будь-яких пояснень інспектору праці, а також відеозапис перешкоджання позивачем здійснення заходу державного нагляду, судом в межах розгляду справи № 2040/8270/18 не були досліджені та правова оцінка вказаним обставинам не надавалась.

За таких обставин, колегія суддів вважає відхиляє твердження відповідача про те, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 у справі № 2040/8270/18 має преюдиційне значення під час розгляду даної справи.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

З приводу поданої позивачем заяви про розподіл судових витрат, в якій позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10400 грн. - на правову допомогу у суді першої інстанції та 3600 грн. - в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч. 6 ст. 139 КАС України)

Матеріали справи свідчать, що 11 червня 2019 представник позивача звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд постановити додаткове рішення у справі № 520/8653/18 стосовно судових витрат, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10400,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року узадоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , оскільки вказану заяву подано із пропуском строку, встановленого ч. 3 ст.143 КАС України.

Таким чином, питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, було вирішено судом. Водночас, підстави для зміни розподілу судових витрат, встановлені ч. 6 ст. 139 КАС України, у суду апеляційної інстанції відсутні, у зв`язку з чим заява представника позивача в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі 10400 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3600 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Биковою Ольгою Юріївною на підставі адвокатської угоди № б/н від 24.09.2018 (а.с. 124-125), за умовами якої Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надавати Клієнту послуги - правову допомогу з питань діючого законодавства в сфері цивільних, господарських, трудових, адміністративних, кримінальних та інших правовідносин, пов`язаних із діяльністю Клієнта.

Сторони домовились, що винагорода Адвоката визначається в залежності від виду виконуваних робіт:

- ставка за годину надання професійної правничої допомоги ( в т.ч. консультації, складання документів, складає - 500 грн/година.

- за виконання робіт, витрати на які визначені Рекомендаціями щодо застосування рекомендованих ставок адвокатського гонорару, затвердженими рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018р. - за найничжою мінімальною рекомендованою ставкою за одиницю завдання (аркуш, година, тощо).

- за виконання робіт, витрати на які не визначені Рекомендаціями щодо застосування рекомендованих ставок адвокатського гонорару, затвердженими рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018р. - за додатковою угодою.

- за складання процесуальних документів по суті справи, заяв, клопотань з правовим обґрунтуванням та посиланнями на докази, що подаються до суду - 500 грн/аркуш.

- за один судодень - 1600 грн.

Винагорода, що виплачується Клієнтом Адвокату за цим договором за фактично надані послуги, включає в себе власне оплату послуг та компенсацію фактичних витрат, які були здійснені Адвокатом для представництва інтересів Клієнта, включаючи компенсацію вартості використаних матеріалів.

Згідно із розрахунком суми судових витрат (за зверненням ОСОБА_2 у судовій справі № 520/8653/18 Апеляційна інстанція від 05.11.2019), проведено наступні дії з надання професійної правничої допомоги: складання відзиву на апеляційну скаргу - 4 арк. - 2000 грн., участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції 05.11.2019 - 1 судодень-1600 грн., разом - 3600,00 грн.

На підтвердження фактичного виконання вказаних у розрахунку послуг представником позивача надано акт прийому-передачі № 15 від 05.11.2019. (а.с. 195).

На підтвердження сплати коштів представником позивача надано банківську виписку.

Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3600 грн.

Колегія суддів зауважує, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Водночас доводи суб`єкта повноважень щодо невідповідності затраченого адвокатом часу на підготовку позовної заяви та відповіді на відзив не містять належних обґрунтувань; при цьому відповідачем не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували відповідний розмір судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що самих лише тверджень про неспівмірність заявлених витрат недостатньо для зменшення їх розміру, при цьому позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в актах виконаних робіт (наданих послуг).

За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3600 грн. та стягнення цих витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 520/8653/18 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (ідентифікаційний код - 39779919) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3600 (три тисячі шістсот) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 18.11.2019 року