Справа № 400/1116/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. справа № 400/1116/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачавідповідача 1: Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001 відповідача 2: Державної фіскальної служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053

провизнання протиправною та скасування вимоги від 19.11.2018 року № Ф-986-53, визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019 року № 14662/6/99-99-11-05-02-25

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач 1, ГУ ДФС у Миколаївській області) та Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2, ДФС України), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-986-53 від 19.11.2018 року та визнати протиправним та скасувати рішення про результати розгляду скарги № 14662/6/99-99-11-05-02-25 від 28.03.2019 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що нею отримана спірна вимога про сплату боргу з єдиного внеску. Позивач зазначає, що дійсно має свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю, проте впродовж 2017-2018 років була найманим працівником в ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів, Національному університеті "Одеська юридична академія", Миколаївській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", фермерському господарстві "Колос", в якому працює по сьогоднішній день на посаді начальника юридичного відділу та ТОВ "Земельно-експертний центр", в якому також працює. При нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати зазначені роботодавці сплачували єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як за найманого працівника, а тому позивач вважає що не повинна сплачувати ЄСВ як самозайнята особа. Також, позивач зазначає, що ДФС України порушені строки прийняття рішення про результати розгляду справи від 28.03.2019 року за результатами розгляду скарги, крім того зазначене рішення прийнято не уповноваженою особою.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється ним на підставі норм однойменного закону. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДФС у Миколаївській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 29.05.2017 року. Закон покладає на позивача обов`язок своєчасно і в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок, але позивач такий внесок не сплатила, що і послугувало підставою для прийняття вимоги. Станом на 31.10.2018 року заборгованість ОСОБА_1 із сплати єдиного внеску становить 4914,36 грн.

Позовна заява залишалась без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а. с. 29-30).

Ухвалою від 10.05.2019 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи (а. с. 2-3).

Ухвалою від 27.05.2019 року суд зупинив провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19.

Ухвалою від 14.11.2019 року суд поновив провадження у даній справі.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 18.04.2017 року № 44, що підтверджується даними Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/53732).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДФС у Миколаївській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 29.05.2017 року. Основний вид діяльності - діяльність у сфері права (КВЕД 69.10).

Згідно відомостей трудової книжки позивача, вона працювала:

- в період з 12.04.2016 року по 17.05.2017 рік в ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" на посаді юрисконсульта;

- в період з 01.09.2016 року по 30.06.2017 рік в Національному університеті "Одеська юридична академія" на посаді старшого викладача за сумісництвом;

- в період з 09.07.2017 року по даний час у фермерському господарстві "Колос" на посаді начальника юридичного відділу;

- в період з 01.09.2017 року по 30.06.2018 рік в Миколаївському інституті права Національного університету "Одеська юридична академія" на посаді старшого викладача за сумісництвом (а. с. 13-14).

Згідно довідки про заробітну плату фермерського господарства "Колос" за ОСОБА_1 сплачений єдиний соціальний внесок з липня 2017 року по грудень 2018 року в сумі 14 440,80 грн. (а. с. 15).

19.11.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-986-53, якою позивачу нарахована недоїмка з єдиного внеску станом на 31.10.2018 року в сумі 4914,36 грн. (а. с. 22).

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримала Вимогу 14.02.2019 року та в 10-денний строк направила до ДФС України скаргу від 22.02.2019 року.

28.03.2019 року рішенням ДФС України скаргу позивача від 22.02.2019 року на Вимогу залишено без задоволення, а вимогу від 19.11.2018 року № Ф-986-53 - без змін (а. с. 26-27).

Згідно розрахунку відповідача, наданому з відзивом, ОСОБА_1 нараховано ЄСВ всього на суму 10125,72 грн., а саме:

- за II квартал 2018 року (по строку сплати 19.07.2018) - 2457,18 грн.;

- за III квартал 2018 року (по строку сплати 19.10.2018) - 2457,18 грн.;

- за IV квартал 2018 року (по строку сплати 21.01.2019) - 2457,18 грн.;

- за І квартал 2019 року (по строку сплати 19.04.2019) - 2754,18 грн.

Одним з конституційних обов`язків кожного, є сплата податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом (ст. 67 ч. 1 Конституції України).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464-VІ.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ зазначено, що платниками ЄСВ є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ст. 7 ч. 1 п. 2 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Абзац 2 цієї ж норми Закону оговорює, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набув чинності 01.01.2017 року, були внесені зміни до ст. 7 ч. 1 п. 2 абз. 1-2 Закону № 2464-VІ, а саме слова "за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)" були замінені словами "на місяць", а в першому реченні абзацу другого слова "має право самостійно", які стосуються бази нарахування єдиного внеску, замінені словом "зобов`язаний".

Аналіз цих змін дозволяє стверджувати, що їх змістом було визначення обов`язку для платників сплачувати єдиний внесок без прив`язки до отримання ними доходу.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що єдиний внесок сплачується тільки у випадку отримання доходу.

Частина 4 ст. 5 Закону № 2464-VІ передбачає, що обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до ст. 9 ч. 3 Закону № 2464-VІ, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Таким чином, Інструкція № 449 передбачає право контролюючого органу нарахувати єдиний внесок не тільки на підставі акту перевірки платника податків, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, що і було зроблено відповідачем.

Стосовно доводів позивача про те, що вона адвокатську діяльність не здійснювала та не отримувала доходу від такої діяльності, працювала в інших роботодавців, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокатською діяльністю є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 5076 адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Відповідно до ст. 13 Закону № 5076 адвокат, який здійснює свою діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, якщо така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Системний аналіз пп. 14.1.226. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та статей 4, 7 Закону № 2464-VІ свідчить про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Позивач набув право на заняття адвокатською діяльністю, отримавши відповідне свідоцтво та посвідчення, тому має гарантоване Законом № 5076 право на здійснення такої діяльності.

Водночас суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 5076, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Згідно ч. 5 ст. 31 Закону № 5076 протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Положеннями ст. 32 Закону № 5076 встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З матеріалів справи вбачається, що право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено чи припинено не було, тому вона не була позбавлена всіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про наявність обов`язку сплати єдиного внеску в неї як самозайнятої особи.

Згідно розрахунку до відзиву позивачу нарахована недоїмка за ІІ та ІІІ квартал 2018 року.

Відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, що надані ОСОБА_1 (а. с. 16) не свідчать, що позивач в ІІ-ІІІ кварталі 2018 року була працівником в межах її незалежної професійної діяльності, а лише підтверджують, що вона перебувала в трудових правовідносинах із роботодавцями, що не звільняє її від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як самозайняту особу.

Крім того, хибним є твердження позивача про подвійне нарахування ЄСВ, так як сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за особу, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

Єдиний внесок позивачу нарахований станом на 31.10.2018 рік, а тому строк давності в 1095 днів, встановлений ст. 102 Податкового кодексу України, відповідачем дотримано.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою та має обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вимога від 19.11.2018 року № Ф-986-53 про сплату боргу з єдиного соціального внеску станом на 31.10.2018 року є законною та обґрунтованою, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . ОСОБА_3

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги від 28.03.2019 року № 14662/6/99-99-11-05-02-25, суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги, так як Вимога визнана судом законною та обґрунтованою, а тому у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення ДФС України, яким розглядалась Вимога.

Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивачу не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) та Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року № Ф-986-53, визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги від 28.03.2019 року № 14662/6/99-99-11-05-02-25, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз