Справа № 199/4665/19(2-а/199/162/19)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 199/4665/19(2-а/199/162/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2019 року в адміністративній справі №199/4665/19(2-а/199/162/19) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора правління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ходос-Андреєвої Марини Олегівни, третя особа:Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліціїї про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора правління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ходос-Андреєвої Марини Олегівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 Лукичаза ч1 ст.140 КУпАП та складено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020, 00 гивень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2019 року адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову позивача відмовити.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2019 року інспектор Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ходос-Андреєва М.О. прийняла постанову по справі про адміністративне правопорушення АР №836603 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн.

Відповідно до даної постанови правопорушення полягає в тому, що позивач будучи відповідальною посадовою особою не вжив своєчасних заходів для забезпечення безпечних умов для руху на автодорозі Т-0415, Т-0423, Т-0429, чим порушив правила, норми та стандарти утримання доріг ДСТУ 3587-97.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесені оскаржуваної постанови не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про необхідність її скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений відділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

За приписами частини 1 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушень, передбачених даною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб`єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статті 140 КУпАП є посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів.

Тобто, позивач може бути суб`єктом правопорушення передбаченого частиною 1 статті 140 КУпАП.

За приписами частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на зазначені норми, відповідач, вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зобов`язаний був встановити чи є особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, винною у вчиненні адміністративного правопорушення, встановити та вказати у постанові, в чому конкретно полягає бездіяльність позивача, як посадової особи, в межах наданих повноважень.

Однак, як було встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували, що відповідно до посадових обов`язків позивача, станом на день складання постанови про накладання адміністративного стягнення, на позивача покладено обов`язок забезпечення дорожнього руху при утримання автомобільної дороги.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів, що зафіксовані в оскаржуваній постанові правопорушення є наслідком протиправної бездіяльності позивача, відповідачем не вказано, які саме дії повинен був вчинити позивач та в чому конкретно полягає його протиправна бездіяльність.

Отже, оскаржуване рішення відповідача є таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо обґрунтованості, оскільки відповідачем прийнято рішення без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідно притягнення позивача до адміністративної відповідальності не можу бути визнано правомірним.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України- залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2019 року в адміністративній справі №199/4665/19(2-а/199/162/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник