Справа № 814/2623/16
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/2623/16
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Єщенка О.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо пошкодження майна при здійсненні опису майна, а саме дверей та замків у її квартирі, а також відшкодування на її користь матеріальної шкоди у розмірі 10302,00 грн..

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Центральний відділ державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволені адміністративного позову повністю.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задоволено частково. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року скасовано, вказаний адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 13 вересня 2019 року вказану касаційну скаргу було задоволено, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року - скасовано, справу направлено до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року суд прийняв до свого провадження справу №814/2623/16 за апеляційною скаргою Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року та призначити справу до апеляційного розгляду.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2012 року рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва задоволено позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення на його користь 750 гривень вартості неналежного виконання за зобов`язанням, 100 гривень немайнової шкоди, а також 214,60 гривень судових витрат.

12 лютого 2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист №2-2270/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 1064,60 гривень.

13 травня 2013 року Центральним відділом ДВС за цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження №36132050.

20 вересня 2013 року за поданням державного виконавця Центральним районним судом м. Миколаєва надано дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного виконання судового рішення.

15 листопада 2013 року ОСОБА_3 квитанцією №ПН721 через ПАТ «ВіЕйБі Банк» добровільно сплатив частину боргу за виконавчим листом №2-2270/11 від 12 лютого 13 в сумі 500 гривень.

28 листопада 2013 року державний виконавець за відсутності власника квартири та будь-кого з її мешканців, здійснив примусове проникнення до квартири позивачки за вищевказаною адресою, після чого здійснив опис та арешт телевізору Samsung LE-B350.

З метою проникнення до житла державним виконавцем був зламаний замок та розпилені металеві двері у відповідній квартирі.

Вилучений під час примусового проникнення до житла телевізор Samsung LE-B350 було передано державним виконавцем зберігачу - ПП «Нива - В.Ш.».

Проникнення до житла державним виконавцем зі зламом замка та розпилення металевих дверей і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 28 листопада 2013 рік борг за виконавчим провадженням складав всього 564,6 гривень, натомість під час проникнення до житла державним виконавцем були пошкоджені замок та металеві двері на загальну суму 10302 гривень. При цьому, пошкоджене державним виконавцем майно на суму 10302 належить не боржнику, а іншій особі - позивачці. Суд вважав, що розмір можливої шкоди під час проведення виконавчих дій по цій справі державний виконавець повинен був розрахувати та оцінити завчасно, ще перед тим, як їх вчиняти, але цього не зробив, що призвело до завдання матеріальної шкоди, неспівмірної боргу за виконавчим провадженням.

Колегія суддів з урахуванням обставин справи та не надаючи оцінки спірним правовідносинам по суті зазначає таке.

Приймаючи постанову від 13 вересня 2019 року Верховний Суд в мотивувальній частині зазначив, що в ухвалах апеляційного суду не наведено аналізу конкретних причин, які призвели до пропуску строку звернення на апеляційне оскарження, вказаних позивачем у клопотаннях про поновлення цього строку, що не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства, визначеними частиною 1 статті 2 КАС України.

Положеннями ст.186 КАС України (в редакції станом на час подання апеляційної скарги в квітні 2017 року) передбачено, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Спірна постанова суду першої інстанції була проголошена в порядку частини третьої статті 160 КАС України шляхом проголошення вступної та резолютивної частини, а її повний текст було отримано апелянтом 14 квітня 2017 року (а.с.119).

21 квітня 2017 року, тобто в межах 10-ти денного строку подання апеляційної скарги, Центральним відділом державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було подано апеляційну скаргу, що свідчить про відсутність факту пропуску строку подання апеляційної скарги та можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Також, положеннями ст.99 КАС України (в редакції станом на час звернення до суду з позовом) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в редакції станом на час звернення до суду з позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно до ч.1 ст.319 КАС України (в поточній редакції) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Зі змісту ч.3 ст.123 КАС України вбачається, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що події, які слугували прямою підставою для звернення з даним позовом, відбулись 28 листопада 2013 року (на вказану дату порушення її прав посилалась і позивачка в касаційній скарзі), коли державний виконавець за відсутністю власника квартира та будь-кого з її мешканців здійснив примусове проникнення до квартири позивачки за вищевказаною адресою, після чого здійснив опис та арешт телевізору Samsung LE-B350. З метою проникнення до житла державним виконавцем був зламаний замок та розпилені металеві двері у відповідній квартирі.

Позивачка двічі, зокрема, 19 грудня 2013 року, подавала до ДВС України управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернення щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2270/11 (боржник - чоловік позивачки ОСОБА_3 ), у відповідь на які начальником управління ДВС було зазначено, що інформація позивачці буде надана після надання документів підтверджуючих представництво.

Пізніше, 03 квітня 2014 року позивачкою було подано до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скаргу на дії державного виконавця ОСОБА_4 (стосовно примусового проникнення до квартири позивачки зі зламом замка та розпиленням металевих дверей).

За результатом розгляду вказаної скарги по суті начальником Центрального відділу ДВС було надано відповідь (отримано позивачкою 09 квітня 2014 року, про що зазначено в касаційній скарзі (а.с.166)), зі змісту якої вбачається, що в діях державного виконавця Височини ОСОБА_5 С ОСОБА_6 порушень Закону України "Про виконавче провадження" немає.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що подаючи до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скаргу на дії державного виконавця Височини ОСОБА_7 , позивачка скористалась правом досудового вирішення спору, хронологічна реалізація якого закінчилась 09 квітня 2014 року після отримання відповіді на зазначену скаргу та саме з цієї дати, на думку колегії суддів, починає перебіг місячний (ч.4 ст.99 КАС України, в редакції станом на час звернення до суду з позовом) строк звернення до суду з позовом.

Водночас, з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернулась лише 30 листопада 2016 року (дата відправлення поштою позову з додатками до суду першої інстанції, а.с.31), що свідчить про пропущення позивачкою не лише місячного (ч.4 ст.99 КАС України, в редакції станом на час звернення до суду з позовом), а й загального шестимісячного строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позову без розгляду.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку ОСОБА_1 в позові посилалась на неодноразове звернення до органів державної влади та судів щодо оскарження дій виконавця, однак через неоднозначне ставлення до підсудності таких справ, позов залишався без розгляду.

Колегія суддів вважає вказані посилання безпідставними та зазначає, що ОСОБА_1 дійсно зверталась в листопаді 2015 року до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10 978 грн..

Водночас, ухвалою вказаного суду від 15 лютого 2016 року вказаний позов саме за заявою ОСОБА_1 було залишено без розгляду (тобто, з підстав, що не пов`язані з підсудністю спірних правовідносин), при цьому з позовом по даній справі ОСОБА_1 звернулась до суду лише 30 листопада 2016 року, тобто, також з пропуском не лише місячного (ч.4 ст.99 КАС України, в редакції станом на час звернення до суду з позовом), а й загального шестимісячного строку звернення до суду.

Крім того, в касаційній скарзі (а.с.166) ОСОБА_1 було зазначено про подання позову в липні 2016 року до Миколаївського окружного адміністративного суду (справа №814/1522/16), що, на думку позивача, обґрунтовує поважність пропуску строку звернення з позовом.

Водночас, колегія суддів не приймає до уваги вказані посилання та зазначає, що ухвалою вказаного суду від 25 липня 2016 року суд позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області, Головного управління Державного казначейства України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної шкоди було залишено без руху до 26 серпня 2016 року.

Вказаною ухвалою Миколаївський окружний адміністративний суд позов залишив без руху для визначення позивачем процесуального статусу відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області та Державної казначейської служби або уточнити позовні вимоги стосовно них, тобто, з підстав, що не пов`язані з підсудністю спірних правовідносин.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року суд продовжив процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви до 19 вересня 2016 року та додатково зазначив про необхідність сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. (ухвала отримана 06 вересня 2016 року), проте станом на 24 жовтня 2016 року недоліки позовної заяви ОСОБА_1 не усунула, внаслідок чого ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року позов було повернуто.

Додатково колегія суддів наголошує, що позивачкою жодним чином не аргументовано неможливість звернення до суду з позовом в період часу з 15 лютого 2016 року (дата залишення Центральним районним судом м.Миколаєва позову в порядку ЦПК України без розгляду) по липень 2016 року (звернення до Миколаївського окружного адміністративного суду, справа №814/1522/16), тривалість якого складає більше п`яти місяців, що також свідчить про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, поданим в листопаді 2016 року.

Вказані обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду з позовом і не свідчать про наявність непереборних перешкод для дотримання цього строку, оскільки вони пов`язані не з наявністю таких перешкод, а з неналежним використанням позивачкою її процесуальних прав.

Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції вказаних обставин щодо пропуску строку не дослідив, клопотання позивачки про поновлення строку взагалі не розглянув, на що також звернув увагу Верховний Суд, водночас, апелянтом (Центральний відділ ДВС) в обґрунтування апеляційної скарги було зазначено про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи допустив порушення норм процесуального права, а тому, відповідно до ст.203 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а адміністративний позов залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 238, 315, 319, 321, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року скасувати.

Прийняти по справі постанову, якою позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Єщенко О.В. Шевчук О.А.