Справа № 400/248/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/248/19
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В., Коваля М.П.

за участю секретаря Пономарьова Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні. в режимі відео конференції, в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись не врахування відповідачем терміну проживання ОСОБА_1 з 01 серпня 1988 по 01 серпня 1989 на території зони радіологічного контролю та безпідставну відмову в оформленні їй встановленої законом пенсії, просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області №37/24 від 20 квітня 2018 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком як особі, яка проживала та працювала на територіях радіоактивного забруднення не менше чотирьох років; - зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком як особі, яка проживала та працювала на територіях радіоактивного забруднення не менше чотирьох років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 №796-ХІІ (надалі Закон України №796), ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 №1058-IV (надалі Закон України №1058) та п. 10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 №28-2 із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 15 лютого 2018 №2-1 з дати звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою.

За наслідком розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 26 квітня 2019 ухвалено рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що

при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України №796 для підтвердження статусу потерпілої особи обов`язково надаються: посвідчення потерпілого, а також довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Доказів про постійне проживання/постійну працю в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 позивачем не надано, тому початкова величина (2 роки) зниження пенсійного віку до позивача не застосовується. Право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою про призначення пенсії до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (16 лютого 2018), позивачу виповнилось 52 роки, що виключає можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Тобто, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачу необхідно звернутись до Пенсійного органу не раніше ніж коли їй виповниться 55 років для встановлення можливості призначення такої пенсії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказав на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки: довідці №5439 від 18 січня 1995 виданої Виконавчим комітетом Славутицької міської ради; копії свідоцтва серії НОМЕР_1 від 27 січня 2010 про народження сина ОСОБА_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною по 19 серпня 1988 і проживала у зоні посиленого радіологічного контролю; копії посвідчення НОМЕР_2 від 23 лютого 1995 виданого ОСОБА_2 , як дитині, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи; довідці №71 від 01 квітня 1992 виданій комбінатом громадського харчування Заводського району Управління громадського харчування Миколаївського обласного виконавчого комітету, яка підтверджує факт проживання у зоні радіологічного контролю разом зі своїм чоловіком та дитиною. Отже позивач вважає, що відповідачем безпідставно не враховано час її проживання з 01 серпня 1988 по 01 серпня 1989 на території зони радіологічного контролю.

У відзиві на апеляційну скаргу Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про заміну не належного відповідача на належного. Відповідач надав до суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджує реорганізацію Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Суд апеляційної інстанції вислухав сторони, дослідив матеріали справи та без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про задоволення наведеної вище заяви замінено відповідача Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з`ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону України №796 визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11, зазначеного вище Закону, передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях (ч. 3 ст. 15 Закону України №796).

Згідно до ст. 55 Закону України №796, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України №796 встановлено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, приміткою зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (24 квітня 1986) по 31 липня 1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Разом з тим, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 20 липня 2017 ОСОБА_1 звернулась до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області з заявою про призначення пенсії. Відповідач листом віл 27 липня 2017 (8867/02) відмовив у задоволенні заяви.

Дії пенсійного органу були оскаржені позивачем до суду. 03 листопада 2017, у зв`язку з недотриманням ОСОБА_1 порядку звернення із заявою про призначення пенсії, Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено постанову про відмову у задоволенні позову (справа №489/4886/17). Рішення суду першої інстанції набрало законної сили на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018.

Тобто судом як першої так і апеляційної інстанції визнано правомірною відмову Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області у розгляді питання про призначення пенсії ОСОБА_1 за заявою від 20 липня 2017.

16 лютого 2018 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

20 квітня 2018 Інгульським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області було прийнято рішення №37/24 про відмову у призначенні пенсії. В цьому рішенні зазначено, що: відповідно до довідки від 18 січня 1995 №5439 наданої ОСОБА_1 , вона постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю у м. Славутич з 01 серпня 1988. У зв`язку з цим, їй було видано посвідчення Серії НОМЕР_3 від 28 березня 2006. Згідно до довідки від 28 вересня 2012 №358 житлово-комунального центру м. Славутич Київської області, позивач була зареєстрована та проживала у м. Славутич: з 01 серпня 1989 по 01 серпня 1990; з 31 серпня 1990 по 31 серпня 1991; з 12 листопада 1991 по 12 листопада 1992; з 19 листопада 1992 по 19 листопада 1993.

Разом з тим відповідно до записів трудової книжки Позивач працювала: з 01 вересня 1983 по 31 серпня 1988 у дослідному виробництві ПКБ «Прогрес» у м. Миколаєві; з 19 вересня 1988 по 21 липня 1989 у комбінаті громадського харчування Заводського району управління громадського харчування Миколаївського облвиконкому;з 17 серпня 1989 по 18 березня 1997 у дитячому садку № 4 м. Славутич.

У зв`язку із тим, що у даних про період проживання Позивача в м. Славутич є розбіжності, Управлінням було здійснено запит від 21 лютого 2018 № 908/03 щодо перевірки факту та періоду постійного проживання Позивача у зоні посиленого радіологічного контролю.

У відповідь на запит Виконавчий комітет Управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Київського області підтвердив реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у м. Славитич у період з 01 серпня 1989 по 01 серпня 1990.

Також Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області надало копії довідок: від 17 січня 1995 № 139, від 11 січня 1995 № 14, від 18 січня 1995 № 5439, відповідно до яких позивач проживала у м. Славутич з 01 серпня 1988 (лист від 27 березня 2018 № 08-08/612).

Оскільки період проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю вказаний в довідці про реєстрацію місця проживання особи від 26 березня 2018 (з 01.08.1989) збігається з даними трудової книжки, відповідно до якої до 21 липня 1989 вона працювала у комбінаті громадського харчування Заводського району управління громадського харчування Миколаївського облвиконкому, а з 17 серпня 1989 працювала у дитячому садку № 4 м. Славутич, Управління визнало встановленим той факт, що станом на 01 січня 1993 документально підтверджений загальний період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 3 роки 1 місяць 16 днів. Встановлений період не дає підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, як правильно зазначив відповідач і з цим погодився суд першої інстанції, станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 52 роки, що виключає можливість призначення їй пенсії за віком на підставі наведеної вище норми Закону.

Підсумовуючи все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні ОСОБА_1 фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 15 листопада 2019.

Суддя-доповідач:

Судді: