Справа № 420/3181/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3181/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенко О.М.

при секретарі судового засідання - Хлевитській С.І.,

за участю:

представника позивача та третьої особи - Асоціації «Морська палата України» - Волкова А.С. (адвоката, згідно довіреностей),

представника третьої особи - Асоціації «Морська палата України» - Іванова А.І. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою капітана морського порту Чорноморськ (Іллічівськ) ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Асоціація «Морська палата України» (Асоціація "МПУ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби морського та річкового транспорту України - Міністерство інфраструктури України, про визнання протиправними дій та встановлення відсутності компетенції,-

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна капітана морського порту Чорноморськ (Іллічівськ) ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) (далі - відповідач-1), начальника відділу контрою (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - асоціація "Морська палата України" (Асоціація "МПУ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство інфраструктури України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, визначених КТМ України;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 реалізовувати функції капітана морського порту, визначені КТМ України.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

У вказаній ухвалі судом роз`яснено, що виявлені недоліки мають бути усунені позивачем шляхом надання до суду:

- інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків та адресу електронної пошти позивача по справі;

- інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- пояснень щодо того, яким чином рішення у справі може вплинути на права та обов`язки третіх осіб;

- пояснень, визначених в ухвалі щодо ст.19 КАС України;

- доказів на підтвердження того, що позивач станом на дату подання даного позову до суду - 27.05.2019 року має статус "капітан морського порту Чорноморськ (Іллічівськ)".

Копію ухвали суду від 03.06.2019 року отримано позивачем 11.06.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

21 червня 2019 року за вх. №22303/19 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої додані додатки, а саме: роздруківка з сайту Морської адміністрації від 16.01.2019, роздруківка з сайту Морської адміністрації від 26.02.2019 року, копія наказу Міністерства інфраструктури України від 24.05.2019 року №46-0, копія трудової книжки ОСОБА_1 , копія витягу зі Статуту Асоціації "Морська палата України", відомості по справі №640/20542/18.

Отже, у визначений судом строк позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Так, у позовній заяві зазначається, що позивач є чинним капітаном морського порту Чорноморськ, призначеним на посаду наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2013 року №166-О та виконує обов`язки відповідно до вимог Кодексу торговельного мореплавства України (КТМ України), Закону України «Про морські порти України». Як вказує позивач, жодних кадрових наказів та/або розпоряджень стосовно змін у виконанні обов`язків капітана морського порту Чорноморськ з боку суб`єкта призначення - Міністерства інфраструктури України з моменту призначення на посаду ОСОБА_1 по дату звернення із цією позовною заявою, - не приймалось.

Позивач стверджує, що незважаючи на той факт, що посада капітана морського порту не була вакантною, 30.10.2018 року Державною службою морського та річкового транспорту України оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» (наказ Морської адміністрації № 109 від 30.10.2018 р.). Даним наказом оголошено конкурс на зайняття 13 «вакантних» посад, які у назві посади містять слова «капітан морського порту».

26 листопада 2018 року оприлюднені результати конкурсу, зокрема, визначений переможець на посаду: «начальник відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітан Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління».

16 січня 2019 року на офіційному веб-сайті Морської адміністрації розміщена новина про призначення на посади нових «капітанів морських портів», в тому числі, начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_2 Олександра Валентиновича.

На думку позивача, Морська адміністрація розцінює призначених власними наказами осіб як «капітанів морських портів».

Як вказує позивач, 26.02.2019 року на сайті Морської адміністрації з`явилась інформація, про те, що виконання функцій, які виконували служби капітанів портів у складі державного підприємства «Адміністрація морських портів» припинено з 26.02.2019 року.

Позивач зазначив, що 05.03.2019 року, в результаті дій Державної служби морського та річкового транспорту України, дипломно-паспортний відділ діючої служби капітана морського порту Чорноморськ був відключений від єдиного реєстру документів моряків.

У позовній заяві вказано, що на день подання позову, Морська адміністрація стверджує, що функції капітанів морських портів повинні виконувати призначені за результатами конкурсів особи.

Наведені вище обставини, на думку позивача, грубо порушують права та законні інтереси позивача, є триваючими та змушують капітана морського порту Чорноморськ Незавітіна С.Я. звернутись до суду із цим адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, заявлених до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), позивач зазначає, що Державною службою морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) проведено конкурс на посади, які не є посадами капітанів морських портів, та за відсутності повноважень на його проведення та призначення переможців конкурсу на посади капітанів морських портів, з огляду на наступне.

Так, позивач посилається на те, що капітан морського порту має особливий статус, врегульований чинним законодавством. Назва посади, функції та повноваження капітана морського порту визначені КТМ України, Законом України «Про морські порти України» та Положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту №190, затвердженим Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 р. №190.

Як вказує позивач, відповідно до наказу Морської адміністрації від 30.10.2018 р. №109, вакантні посади державної служби категорій «Б», на які проводився конкурс Державною службою морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), визначені наступним чином, зокрема, начальник відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітан Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління.

На думку позивача, наведені у наказі Морської адміністрації від 30.10.2018 р. № 109 посади не є посадами капітанів морських портів, оскільки, і КТМ України, і Закон України «Про морські порти України» і всі інші спеціалізовані галузеві нормативні акти визначають саме термін «капітан морського порту», без зазначення слів «начальник відділу» чи «заступник начальника управління».

З посиланням на Класифікатор професій, позивач стверджує, що цей класифікатор містить чітко визначену професійну назву роботи «Капітан порту (морського)», яка вже віднесена до групи «начальники (інші керівники)».

Між тим, як вважає позивач, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) зазначає назви посад, які не відповідають Класифікатору професій, дублюють класифікаційні характеристики та суперечать принципу лаконічності, який визначений у Примітці 2 Класифікатора професій.

Таким чином, позивач вважає, що назви посад (професій), які передбачаються в штатному розписі, повинні відповідати Класифікатору.

Позивач акцентує увагу на тому, що вже після проведення конкурсів та призначення на посади переможців, наказом Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2019 року № 266 викладено в новій редакції «Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту». Зазначений наказ № 266 був погоджений безпосередньо Державною службою морського та річкового транспорту України. Втім, за твердженням позивача, нова редакція Положення № 190 також не містить такі додатки до посади капітана морського порту як «заступник начальника управління» чи «начальник відділу». У новій редакції Положення № 190 також відсутні повноваження Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) призначати на посади капітанів морських портів власними наказами.

Тому, на думку позивача, призначення Державною службою морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) власними наказами переможців конкурсів на посади, які лише містять слова «капітан морського порту» не роблять цих осіб капітанами морських портів в розумінні КТМ України.

Окрім того, позивач вказує, що КТМ України та Закон України «Про морські порти України» визначає єдиний порядок призначення на посади та звільнення з посад капітанів морських портів, а саме: капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади Міністерством інфраструктури України за поданням Морської адміністрації. Аналогічний порядок призначення та звільнення з посади капітанів морських портів передбачений у п.1.2. Положення № 190 (редакція чинна до 14.05.2019 р.).

Чинна з 14.05.2019 р. редакція Положення № 190, відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 266 від 18.04.2019 р., також не встановлює повноважень Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) на призначення на посади капітанів морських портів. Відповідно до п. 2 нової редакції Положення № 190, капітан морського порту призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до Закону України «Про державну службу». Капітан морського порту підпорядковується Голові Морської адміністрації.

На думку позивача, посилання у новій редакції Положення № 190 на Закон України «Про державну службу» не змінює встановленого КТМ України та Законом України «Про морські порти України» порядку призначення на посади та звільнення з посад капітанів морських портів.

Таким чином, як зазначив позивач, Морська адміністрація має право проводити і провела конкурс на посади, які відповідають посадам «заступник начальника управління», «начальник відділу». Переможці конкурсів були призначені на посади наказами Голови Морської адміністрації. Втім, на думку позивача, ані самі конкурси, ані їх переможці не відповідають посадам «капітан морського порту», оскільки Морська адміністрація взагалі не має повноважень проводити такі конкурси.

На переконання позивача, складні назви посад лише містять слова «капітан морського порту», що в свою чергу не ототожнює «начальника відділу» чи «заступника начальника управління» із капітаном морського порту та не наділяє призначених на посади осіб повноваженнями капітанів морських портів з двох основних причин:

- по-перше, конкурс був проведений Державною службою морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) за відсутності повноважень та за заниженими критеріями порівняно із нормативно визначеними;

- по-друге, капітани морських портів можуть бути призначені на посади лише відповідними наказами Міністерства інфраструктури України.

Отже, на думку позивача, Державна служба морського та річкового транспорту України протиправно поклала на керівників власних структурних підрозділів виконання функцій капітанів морських портів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заявлені до начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 , позивач зазначає, що останній не має компетенції для реалізації функцій капітана морського порту, передбаченої КТМ України, з огляду на наступне.

Так, позивач вказує, що наказом Морської адміністрації від 30.10.2018 р. № 109 затверджені умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» (далі - «Умови»), які містять вимоги щодо кваліфікації та професійних знань, зокрема для кандидата на посаду, яка відповідає посаді капітана морського порту Чорноморськ.

Проте, на думку позивача, зазначені кваліфікаційні вимоги не відповідають вимогам пункту 1.4 Положення № 190 (в редакції, що діяла на момент проведення конкурсу) в частині, що стосується кваліфікації та досвіду роботи щодо осіб, які можуть призначатись на посади капітанів морських портів.

Крім того, позивач вважає, що вимоги щодо професійних знань є очевидно недостатніми для виконання функцій капітана морського порту, та є такими, що не відповідають приписам ст.ст. 78-91 КТМ України, обсягу повноважень та відповідальності капітанів морських портів.

На думку позивача, Морською адміністрацією були визначені значно нижчі та недостатні вимоги до кандидатів на посади капітанів морських портів, порівняно із нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України, які не були погоджені із Міністерством інфраструктури України.

Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що Державною службою морського та річкового транспорту України проведені конкурси, які за кваліфікаційними критеріями та порядком погодження умов конкурсу не відповідають посаді «капітан морського порту», а отже, ОСОБА_3 як переможець конкурсу не може обіймати посаду капітана морських портів в розумінні КТМ України.

На переконання позивача, посада, яку обіймає ОСОБА_3 є посадою «начальника відділу», а не посадою капітана морського порту. Тобто, пан ОСОБА_3 є начальником структурного підрозділу Морської адміністрації, який відповідає за нагляд не лише на морському транспорті, а й на річковому транспорті. Однак, як вказує позивач, КТМ України не регулює питання, пов`язані із річковим транспортом в цілому, і зокрема ст.ст. 75, 78 КТМ України не відносять до функцій капітана порту питання нагляду за річковим транспортом.

З посиланням на ст. 27 Закону України «Про транспорт», ст.ст. 75, 78 КТМ України, позивач зазначає, що начальник відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства, серед іншого, на річковому транспорті, не може бути капітаном морського порту.

Таким чином, позивач зазначає, що проведення Морською адміністрацією конкурсу, визначення переможця та призначення переможця на посаду, яка відповідає посаді капітана морського порту Чорноморськ, грубо порушує права та законні інтереси позивача та створює передумови для перешкоджання виконання функцій капітана морського порту.

Ухвалою суду від 10.07.2019 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та призначено підготовче засідання на 06.08.2019 року об 11 год.30 хв.

30 липня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 01 серпня 2019 засобами поштового зв`язку від відповідача-1 - Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, згідно переліку, наведеному у ньому (т.1 а.с.136-250, т.2 а.с.1-21).

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначив, що не визнає вимоги позовної заяви в повному обсязі з наступних підстав.

Щодо повноважень Морської адміністрації на призначення капітанів морських портів, у відзиві відповідач зазначив наступне.

Відповідно до Положення про Державну службу морського та річкового, транспорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2017 року №1095, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізовує державну політику у сферах морського та річкового транспорту, торговельного мореплавства, судноплавства на внутрішніх водних шляхах, навігаційно-гідрографічного забезпечення мореплавства, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості).

З посиланням на норми ст. 78 КТМ України, відповідач-1 зазначив, що враховуючи функціональні обов`язки, передбачені Кодексом торговельного мореплавства України, капітан морського порту здійснює державні функції в сфері публічних відносин, які згідно із Законом України «Про державну службу» відносяться до завдань і функцій держави.

За твердженням відповідача-1, функції капітана морського порту є функціями держави та повинні виконуватись посадовими особами державного органу виконавчої влади.

Відповідач-1 зазначив, що наказом Міністерства інфраструктури України від 06.08.2018 року №354 встановлено розмежування функцій між ДП «Адміністрація морських портів» та Морською адміністрацією в частині розмежування функцій у сфері надання адміністративних послуг та забезпечення безпеки мореплавства, тобто розподілу функцій між державним підприємством та центральним органом виконавчої влади (Морською адміністрацією), та включено службу капітана порту до складу Морської адміністрації, що й стало підставою для призначення Морською адміністрацією капітанів морських портів - державних службовців. У зв`язку з цим, посади капітанів морських портів включені до штатного розпису Морської адміністрації, який погоджений Міністерством фінансів України.

З посиланням на лист Національного агентства України з питань державної служби та служби в органах місцевого самоврядування №7397/13-18 від 09.10.2018 року, відповідач-1 зазначив, що Морська адміністрація здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Морську адміністрацію очолює Голова, який призначається на посаду та, звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби відповідно до законодавства про державну службу. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2018 року №213-р утворено міжрегіональні територіальні органи Морської адміністрації як структурні підрозділи апарату Морської адміністрації. Згідно зі статтею 6 Закону «Про державну службу», до посад державної служби категорії «Б» належать посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних, органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників. Враховуючи вищевикладене, Голова Морської адміністрації оголошує конкурси на зайняття вакантних посад: начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства, на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту. Також Голова Морської адміністрації затверджує спеціальні вимоги до осіб, які претендують на зайняття зазначених посад, забезпечує оприлюднення інформації про переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата та призначає переможців конкурсу на вказані посади.

На думку відповідача-1, вищенаведене свідчить про наявність правових підстав проведення конкурсів на зайняття вакантних посад капітанів морських портів саме Державною службою морського та річкового транспорту України, і, відповідно, про подання позивачем завідомо безпідставного позову - позову за відсутності предмета спору.

Стосовно компетенції відповідача-2 для реалізації функцій капітана морського порту, передбачених КТМ України, відповідач-1 у відзиві зазначає наступне.

Так, відповідач-1 стверджує, що спеціальні вимоги до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій «Б» і «В», визначаються суб`єктом призначення з урахуванням вимог спеціальних законів, що регулюють діяльність відповідного державного органу в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідач-1 вказує, що згідно із Порядком визначення спеціальних вимог до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій «Б» і «В», затвердженим наказом Національного агентства України з питань державної служби від 06 квітня 2016 року №72 спеціальні вимоги визначає суб`єкт призначення шляхом затвердження умов проведення конкурсу за формами, визначеними Порядком.

Відповідно до пункту 11 Порядку, умови проведення конкурсу, затверджуються наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення або керівника державної служби.

Зважаючи на приписи ст. 23 Закону України «Про державну службу», відповідач-1 вказує, що розміщення наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 30.10.2018 № 109 (далі - наказ №109) на офіційному веб-сайті Національного агентства України з питань державної служби 31.10.2018 року свідчить про відповідність зазначеного наказу та його умов вимогам чинного законодавства з питань державної служби з питань наявності повноважень у суб`єкта призначення - Державної служби морського та річкового транспорту України.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначив, що умовами проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» - начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту передбачено кваліфікаційні вимоги: освіта - вища, ступінь не нижче магістра у галузі знань «Транспорт і транспортна інфраструктура» за спеціальністю «Судноводіння», диплом капітана далекого плавання, досвід роботи - робота на посадах державної служби категорій «Б» чи «В» або досвід служби в органах місцевого самоврядування, або досвід роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності - не менш двох років, а також загальний стаж плавання на посаді капітана судна не менше 24 місяців.

За твердженням відповідача-1, кваліфікаційні вимоги до кандидатів на заміщення посад, зазначених в наказі №109 формувались у відповідності до актів вищої юридичної сили, а не до Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту.

Відповідач-1 вважає, що твердження позивача про те, що цими вимогами не передбачено вимог щодо знання міжнародних угод спростовуються вимогою наказу №109 стосовно знання кандидатами на посаду Правил контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 17.07.2003 №545, в яких передбачені основні посилання на вимоги міжнародних угод, положень яких дотримується Україна.

У відзиві на позовну заяву вказано, що позивач не подавав документи для участі в конкурсі, оголошеному наказом №109.

При цьому, відповідач вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечить п.7 статті 4 КАС України твердження позивача про те, що він є суб`єктом владних повноважень, оскільки ОСОБА_1 не був посадовою особою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, йому не було делеговано будь-які повноваження, оскільки надання адміністративних послуг здійснюється виключно держслужбовцями, яким ОСОБА_1 не був на час подання позовної заяви. Вказані обставини, як вказує відповідач-1 підтверджуються наказом Міністерства інфраструктури України № 46-О від 24 травня 2019 року, яким припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», звільнивши його з роботи 27 травня 2019 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. Тобто, станом на 27 травня 2019 року - на день подання позовної заяви ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду, повноваження ОСОБА_1 було припинено за нормами загального трудового законодавства, а не на підставі Закону України «Про державну службу».

Відповідач-1 також зазначив, що згідно витягу зі штатного розпису ДП «Адміністрація морських портів», посада «капітан морського порту Чорноморськ», входить до складу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що є безумовним доказом відсутності у ОСОБА_1 публічно-владних управлінських функцій.

На думку відповідача-1, зазначені доводи та докази прямо доводять безпідставність другої позовної вимоги позивача, свідчать про подання завідомо безпідставного позову, який не підпадає під дію п.3 ч.1 ст.19 КАС України.

Також, за твердженням відповідача-1, позивач не навів правових підстав для доведення відсутності компетенції відповідача-2 для реалізації функцій капітана морського порту, що передбачені КТМ України. Відповідач-1 зазначив, що позивачем не наведено жодної норми «порушення чинного законодавства України та міжнародних договорів України, які не були погоджені із Міністерством інфраструктури України». Такий аргумент позивача свідчить, як стверджує відповідач-1, що позивач помилково вважає суб`єктом призначення Міністерство інфраструктури України, а не центральний орган виконавчої влади, підпорядкований Кабінету Міністрів України - Державну службу морського та річкового транспорту України, у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Щодо неможливості включення назви «капітан порту» до «складної назви посади» відповідач-1, з посиланням на норми ст.ст. 4, 16-3, 27 Закону України «Про транспорт» зазначив, що діяв у відповідності до законодавства та, крім того правильність його дій у подальшому, була підтверджена Міністерством соціальної політики України листом №21/0/191-19 від 07.02.2019 року.

Окрім цього, відповідач-1 зазначив про порушення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду із даною позовною заявою, оскільки, за твердженням відповідача-1, підставою позовних вимог позивача є наказ Державної служби морського та річкового транспорту України №109 від 30.10.2019 року, про який позивачу було відомо, принаймні у 2018 році.

Враховуючи зазначене у відзиві на позовну заяву, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

05 серпня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 12 серпня 2019 засобами поштового зв`язку від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державної служби морського та річкового транспорту України - Міністерства інфраструктури України надійшли пояснення щодо адміністративного позову разом із додатками згідно переліку (т.2 а.с.26-42).

У поясненнях, з посиланням на ст.4, ч.ч.1,2,4 ст.14 Закону України «Про морські порти України», пункт 1.2 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 року 190 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 06.08.2018 № 354, яка була чинна на момент призначення), ст.ст.74,75,77,78 КТМ України, зазначається, що капітан морського порту, як індивідуально-визначена особа, відповідно до статті 78 КТМ України, Положення про капітана, наділений функціями державного нагляду за дотриманням законодавства і правил мореплавства.

Як вказує Міністерство інфраструктури України у поясненнях щодо адміністративного позову, наказом Міністерства інфраструктури від 18.04.2019 № 266 «Про затвердження Змін до Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту», внесено зміни в Положення № 190, п.2 якого визначено, що капітан морського порту призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до Закону України «Про державну службу». Капітан морського порту підпорядковується Голові Морської адміністрації. Капітан морського порту та працівники Служби є державними службовцями.

Отже, враховуючи функціональні обов`язки, визначені КТМ України, за твердженням третьої особи, капітан морського порту здійснює державні функції з нагляду та контролю за дотриманням законодавства.

З урахуванням зазначеного, Міністерство інфраструктури України просило розглянути позов у відповідності до вимог законодавства.

Зважаючи на перебування головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання, призначене на 06.08.2019 року, перенесено на 20.08.2019 року об 11 год. 30 хв.

09 серпня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 12.08.2019 року засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи №420/3181/19 та проведення наступного підготовчого засідання у режимі відеоконференції (т.2 а.с.43-66).

У підготовчому засіданні 20.08.2019 року судом залучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву відповідача-1 та пояснення третьої особи із додатками до них, встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

Письмовою ухвалою суду від 20.08.2019 року продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження на тридцять днів, задоволено клопотання відповідача-1 та призначено підготовче засідання на 17.09.2019 року о 14 год. 00 хв. в режимі відеоконференції (т.2. а.с.74-78).

27 липня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 29.07.2019 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява представника відповідача-1 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» як колишнього роботодавця позивача та безпосередньо сторону розмежування функцій у сфері надання адміністративних послуг та забезпечення безпеки мореплавства (т.2 а.с.135-172).

У зазначеній заяві про залучення третьої особи відповідач-1 також висловив заперечення щодо участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Асоціації «Морська палата України» у зв`язку з тим, що, на думку відповідача-1, рішення у справі жодним чином не може вплинути на права, свободи та інтереси або обов`язки Асоціації «Морська палата України». З урахуванням зазначеного, відповідач-1 просив суд залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» та виключити з учасників справи №420/3181/19 Асоціацію «Морська палата України».

28 серпня 2019 року засобами електронної пошти від представника позивача до суду надійшли пояснення на заяву відповідача-1 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (т.2 а.с.173-180). У наданих до суду поясненнях позивач зазначив, що він не заперечує проти залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Разом з тим, позивач заперечував проти виключення з числа учасників справи №420/3181/19 третьої особи - Асоціації «Морська палата України».

20 серпня 2019 року через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про витребування у Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) посадової інструкції ОСОБА_3 , копій документів, що підтверджують освіту ОСОБА_3 , копій документів, що підтверджують професійний стаж ОСОБА_3 та копії його автобіографії (т.2 а.с.181-186).

29 серпня 2019 року засобами електронної пошти та додатково засобами поштового зв`язку від представника відповідача-1 до суду надійшли заперечення проти клопотання про витребування доказів у зв`язку із пропуском позивачем строку на подання такого клопотання до суду (т.2 а.с.187-208).

27.08.2019 року засобами електронної пошти та додатково у підготовчому засіданні 17.09.2019 року представником позивача надана відповідь на відзив відповідача-1 (т.2. а.с.211-237) разом із додатками згідно переліку, в якій позивач зазначив, що незгоден із запереченнями відповідача, наведеними у відзиві, з огляду на наступне:

- доводи Морської адміністрації щодо наявності повноважень на призначення капітанів морських портів суперечать конституційному принципу організації правового порядку в Україні;

- призначенням ОСОБА_3 капітаном Чорноморського морського порту відповідач-1 вийшов за межі своїх повноважень, передбачених Положенням про Державну службу морського та річкового транспорту України;

- ОСОБА_3 , який призначений на посаду каптана Чорноморського морського порту, не має належного обсягу компетенції та не відповідає вимогам, встановленим для осіб, відповідальних за здійснення державного нагляду у морських портах Міжнародною Морською Організацією;

- позивач на момент звернення до суду із цією позовною заявою був чинним капітаном порту, призначеним на посаду у єдиним законний спосіб - наказом Міністерства інфраструктури України відповідно до ст. 77 КТМ України;

- щодо строку звернення до суду, то позивач вважає, що реальне порушення його прав розпочалось з моменту призначення ОСОБА_3 на посаду, що призвело до виконання функцій капітана морського порту двома особами одночасно, тобто з 16.01.2019 року, а отже позовна заява подана у встановлений строк.

28 серпня 2019 року засобами електронної пошти та додатково у підготовчому засіданні 17.09.219 року до суду подані пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Асоціації «Морська палата України» щодо позовної заяви та відзиву (т.3 а.с.1-117) разом із додатками згідно переліку, в яких зазначено, що суб`єктом призначення капітанів морських портів є виключно Міністерство інфраструктури України, а повноваження Морської адміністрації призначати на посаду та звільняти з посади капітанів морських портів не передбачені жодним нормативним актом. З урахуванням зазначених аргументів у поясненнях, представник третьої особи просив задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

У підготовчому засідання 17.09.2019 року представником позивача надані письмові пояснення щодо обставин справи (т.3 а.с.118-130) разом із додатками згідно переліку, в яких зазначено, що:

- призначення ОСОБА_3 на посаду начальника відділу призвело до дублювання функцій, пов`язаних із забезпеченням безпеки мореплавства, між капітаном порту, який призначається згідно КТМ України та начальником відділу контролю (нагляду), призначеного згідно Закону про державну службу;

- через порушення відповідачем-1 принципу правової ієрархії, згідно якого підзаконні акти мають відповідати актам вищої юридичної сили, утворилась правова колізія у питанні статусу капітана порту;

- на момент звернення до суду із адміністративним позовом позивач був чинним капітаном Чорноморського морського порту, призначеним на посаду згідно наказу Міністра інфраструктури №166-О.

У підготовчому засіданні 17.09.2019 року до матеріалів справи судом залучені заяви по суті учасників справи, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 щодо залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного підприємства «Асоціація морських портів України», відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 в частині виключення з учасників справи №420/3181/19 третьої особи - Асоціації «Морська палата України», відмовлено у задоволені клопотання позивача про витребування доказів з Державної служби морського та річкового транспорту України, зобов`язано відповідача-1 надати до суду додаткові докази, та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.09.2019 року о 16 год. 00 хв.

При цьому, судом залучалось до матеріалів справи та не вирішувалось клопотання позивача про залучення додаткових доказів від 20.08.2019 року з огляду на відсутність доказів надіслання цього клопотання іншим учасникам справи.

20 вересня 2019 року засобами електронної пошти від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 26.09.2019 року о 16 год. 00 хв. в режимі відеоконференції (т.3. а.с.159-170).

Ухвалою суду від 20.09.2019 року клопотання відповідача-1 судом задоволено та ухвалено провести підготовче засідання, призначене на 26.09.2019 року о 16 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

19 вересня 2019 року засобами електронної пошти від представника позивача до суду надійшла заява про належне виконання позивачем ч.9 ст.79 КАС України щодо направлення клопотання щодо залучення додаткових доказів у справі №420/3181/19 іншим учасникам справи засобами електронної пошти (т.4 а.с.1-7).

20 вересня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 23.09.2019 року засобами поштового зв`язку від відповідача-1 надійшла заява про залучення додаткових доказів згідно переліку, зазначеному у заяві (т.4 а.с.8-34).

У підготовчому засіданні 26.09.2019 року судом задоволено клопотання позивача від 20.08.2019 року (т.3 а.с.202-256) та залучено до матеріалів справи №420/3181/19 додаткові докази згідно переліку, зазначеному у клопотанні, а також, заяву відповідача-1 про залучення додаткових доказів разом із доданими доказами згідно переліку.

Письмовою ухвалою суду від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі №420/3181/19 та справу призначено до судового розгляду на 04.10.2019 року о 14:00 год.

27 вересня 2019 року засобами електронної пошти від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 04.10.2019 року о 14 год. 00 хв., в режимі відеоконференції (т.4. а.с.50-56).

Ухвалою суду від 27.09.2019 року клопотання відповідача-1 судом задоволено та ухвалено провести підготовче засідання, призначене на 04.10.2019 року о 14 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

03 жовтня 2019 року через канцелярію суду від представника третьої особи - Асоціації «Морська палата України» надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи (т.4 а.с.97-99).

У судовому засіданні 04.10.2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи - Асоціації «Морська палата України» про відкладення судового засідання та продовжено розгляд справи за явкою учасників справи, які з`явились у судове засідання, заслухано вступне слово учасників справи та оголошено перерву у судовому засіданні до 23.10.2019 року о 09 год. 30 хв.

17 жовтня 2019 року засобами електронної пошти від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 23.10.2019 року о 09 год. 30 хв., в режимі відеоконференції (т.4. а.с.130-136).

Ухвалою суду від 17.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про проведення судового засідання, призначеного на 23.10.2019 року о 09 год. 30 хв., в режимі відео конференції, з огляду на відсутність технічної можливості проведення судового засідання, призначеного на 23.10.2019 року о 09 год. 30 хв., в режимі відеоконференції.

18 жовтня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 21.10.2019 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 23.10.2019 року о 09 год. 30 хв., та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції (т.4. а.с.167-183).

У судовому засіданні 23.10.2019 року судом задоволено клопотання відповідача-1 про відкладення судового засідання та призначено наступне судове засідання на 28.10.2019 року о 15 год. 00 хв.

Письмовою ухвалою суду від 23.10.2019 року клопотання відповідача-1 судом задоволено та постановлено провести судове засідання, призначене на 28.10.2019 року о 15 год. 00 хв., в режимі відеоконференції.

22 жовтня 2019 року засобами електронної пошти та додатково 23.10.2019 року засобами кур`єрської доставки представником позивача надано до суду письмові пояснення щодо окремих питань, які виникли у судовому засідання разом із додатками згідно переліку (т.5 а.с.2-14).

28 жовтня 2019 року засобами електронної пошти від представника третьої особи - Асоціації «Морська палата України» надійшли письмові пояснення щодо окремих питань, які виникли у судовому засіданні разом із додатками згідно переліку (т.5 а.с.15-39).

У судовому засіданні 28.10.2019 року судом залучено до матеріалів справи №420/3181/19 письмові пояснення учасників справи, продовжено заслуховування вступного слова представників відповідача, досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах справи та оголошено перерву у судовому засіданні до 04.11.2019 року о 14 год. 00 хв.

У судове засідання 04.11.2019 року з`явились представник позивача та третьої особи - Асоціації «Морська палата України» - Волков А.С. та представник третьої особи - Асоціації «Морська палата України» - Іванов А.І.

Представники відповідача-1 у судове засідання, призначене на 04.11.2019 року, не з`явились, про дату, час та місце слухання справи відповідач-1 повідомлений належним чином та своєчасно. При цьому, 29 жовтня 2019 року засобами електронної пошти від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 04.11.2019 року14 год. 00 хв., та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби морського та річкового транспорту України - Міністерство інфраструктури України та відповідач - начальник відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському порту - капітан Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 судове засідання, призначене на 04.11.2019 року, не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. При цьому, жодних повідомлень чи клопотань щодо причин неприбуття у судове засідання вказані учасники справи до суду не надавали.

В свою чергу, судом визнано причини, які зазначені у клопотанні відповідача-1 про відкладення розгляду справи неповажними, та зважаючи на думку учасників справи, що з`явились у судове засідання, враховуючи те, що судом було заслухано вступне слово відповідача-1, досліджено письмові докази, що містяться у справі, враховуючи те, що представникам відповідача-1 у судовому засіданні 28.10.2019 року було повідомлено, що 04.11.2019 року є останнім днем, визначеним ч.2 ст.193 КАС України для розгляду справи по суті, з урахуванням положень ч.1 ст.205 КАС України, оскільки всі учасники справи, які не з`явились у судове засідання, були повідомлені належним чином про розгляд справи, судом продовжено розгляд справи за відсутності учасників процесу, які не прибули у судове засідання.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи - представника позивача, представників відповідача-2, представників третьої особи - Асоціації «Морська палата України», промову в судових дебатах представників позивача та третьої особи - Асоціації «Морська палата України», ознайомившись із заявами учасників процесу по суті справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2013 року №166-О згідно ст.87 Кодексу торговельного мореплавства України, п.1.4 Положення про капітана морського торговельного порту України, затвердженого наказом Мінтрансу від 18.10.2000 №573, позивача з 13.06.2013 року призначено на посаду капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) за переведенням з Іллічівського морського торговельного порту (т.1 а.с.27).

В свою чергу, судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2018 року №213-р «Про погодження утворення міжрегіональних територіальних органів Державної служби морського та річкового транспорту» утворено міжрегіональні територіальні органи Морської адміністрації як структурні підрозділи апарату Морської адміністрації, зокрема, Чорноморське міжрегіональне управління Державної служби морського та річкового транспорту.

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 27.09.2018 року №69 затверджено Положення про Чорноморське міжрегіональне управління Державної служби морського та річкового транспорту України (т.3 а.с.240-246), відповідно до п.1.1 якого Чорноморське міжрегіональне управління (далі - Управління) є самостійним підрозділом в апараті Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), утвореним відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.04.2018 №213 «Про погодження утворення міжрегіональних територіальних органів Державної служби морського та річкового транспорту», у межах граничної чисельності державних службовців та працівників Морської адміністрації і бюджетних коштів, передбачених на їх утримання.

Згідно з п.1.4 цього Положення до складу Управління входить, в тому числі, відділ контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту.

Також, вищевказаним наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 27.09.2018 року №69 затверджено Положення про відділ контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України (т.3 а.с.247-252), п.1.1 якого визначено, що відділ контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління (далі - Відділ) є структурним підрозділом Чорноморського міжрегіонального управління (далі - Управління) Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація).

Пунктом 5.1 вказаного Положення визначено, що Відділ очолює начальник Відділу - капітан Чорноморського морського порту, який призначається на посаду та звільняється з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу.

Згідно п.5.4 Положення, начальник Відділу - капітан Чорноморського морського порту свої повноваження відповідно до цього Положення, Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 №190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.04.2013 за № 632/23164, в частині, що не суперечить законодавчим актам вищої юридичної сили.

Відповідно до п.5.5 Положення на посаду начальника Відділу - капітана Чорноморського морського порту призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та мають знання англійської мови не нижче рівня upper-intermediate, здобули ступінь вищої морської освіти не нижче магістра (або вищу морську освіту) відповідно до підпункту 2 пункту 2 XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту») за напрямком підготовки «судноводіння», мають диплом капітана далекого плавання, та досвід роботи на посадах державної служби категорії «Б» чи «В», або досвід роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років, а також загальний стаж плавання на посаді капітана судна не менше 24 місяців.

Судом встановлено, що наказом ІФ ДП «АМПУ» (адміністрації Іллічівського морського порту) від 22.10.2018 року №285 «Про зміни в організації виробництва і праці» (т.1 а.с.250), враховуючи зміни в законодавстві стосовно служби капітана морського порту та на виконання Окремого доручення в.о. Голови ДП «АМПУ» від 18.10.2018 року №131 щодо забезпечення здійснення заходів з приведення організаційних та штатних розписів філій, в тому числі, Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», у відповідності до вимог наказу Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 року №190, вирішено, зокрема: ліквідувати в Іллічівській філії ДП «АМПУ» з 30.01.2019 року структурний підрозділ «Служба капітана морського порту» з усіма структурними одиницями, робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис та провести зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників цього структурного підрозділу згідно з додатком до цього наказу (п.1); керівництву служби капітана морського порту у тижневий термін ознайомити з цим наказом під особистий підпис всіх працівників, робочі місця і посади яких ліквідуються (п.2).

Як вбачається з витягів зі штатних розписів служб капітанів морських портів філій ДП «АМПУ», які листом ДП «Адміністрація морських портів України» від 18.10.2018 року направлені до Державної служби морського та річкового транспорту України (т.1 а.с.244-246), зокрема, службу капітана морського порту Чорноморськ складають, в тому числі: керівники - капітан морського порту, його перший заступник та заступник капітана морського порту, фахівці - старший інспектор з розслідування аварій суден, професіонали - інженери, та службовці - секретар.

Судом встановлено, що наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 30.10.2018 року №109 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б», відповідно до ст.23 Закону України «Про державну службу» та Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246, оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» Державної служби морського та річкового транспорту України, в тому числі, на посаду начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління (п.1.6), а також затверджено умови проведення цього конкурсу (т.1 а.с.28-35).

Відповідно до протоколу №4 від 26.11.2018 року засідання конкурсної комісії про проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» і «В» Державної служби морського та річкового транспорту України, за результатами складеного загального рейтингу кандидатів, зокрема, визначено переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 (т.4 а.с.26-30).

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.01.2019 року № 16-к «Про призначення ОСОБА_3», відповідно до ст.31, 23 Закону України «Про державну службу», призначено ОСОБА_3 на посаду начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління з 16 січня 2019 року як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, зі строком випробування 1 місяць, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (т.3 а.с.230). Підставою для видання наказу зазначено: заява ОСОБА_3 , витяг з протоколу конкурсної комісії Державної служби морського та річкового транспорту України від 26.11.2018 року №4.

Також, судом встановлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 24.05.2019 року №46-О «Про капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту)», відповідно до ст.77 Кодексу торговельного мореплавства України та Положення про капітана морського торговельного порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27 березня 2013 р. №190 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2019 р. №266, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2019 р. за №448/33419) припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту), звільнивши його з роботи 27 травня 2019 року, відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (п.1 наказу) (т.1 а.с.55-56).

Підставою зазначено: подання голови Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.05.2019 року №1125/05/14-19, п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Судом також встановлено, що даний наказ Міністерства інфраструктури України від 24.05.2019 року №46-О про припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) було реалізовано шляхом прийняття ДП «Адміністрація морських портів України» наказу №219-О/1 від 30.05.2019 року, про що в трудову книжку позивача 31.05.2019 року внесено запис про звільнення позивача у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (т.1 а.с.57, т.5 а.с.11-12).

В свою чергу, не погоджуючись із діями Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, визначених КТМ України та вважаючи, що у останнього ОСОБА_3 відсутня компетенція (повноваження) реалізовувати функції капітана морського порту, визначені КТМ України, позивач звернувся із даною позовною заявою до суду 27.05.2019 року.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 року №190 визначено, що капітан морського порту призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до Закону України «Про державну службу» та підпорядковується Голові Морської адміністрації.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон) передбачено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Відповідно до статті 23 Закону і пункту 5 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 246 (далі - Порядок), рішення про оголошення конкурсу на вакантні посади державної служби категорій «Б» і «В» приймає керівник державної служби відповідно до Закону.

Статтею 20 Закону передбачено, що вимогами до осіб, які претендують на вступ на державну службу, є вимоги до їхньої професійної компетентності, які складаються із загальних та спеціальних вимог.

Спеціальні вимоги до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій «Б» і «В», визначаються суб`єктом призначення з урахуванням вимог спеціальних законів, що регулюють діяльність відповідного державного органу, в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до пункту 11 Порядку умови проведення конкурсу затверджуються наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення aбо керівника державної служби.

Згідно зі статтею 17 Закону повноваження керівника державної служби з центральному органі виконавчої влади здійснює керівник цього органу. Керівник державної служби:

- організовує планування роботи з персоналом державного органу, в тому числі організовує проведення конкурсів на зайняття вакантних посад державної служби категорій «Б» і «В», забезпечує прозорість і об`єктивність таких конкурсів відповідно до вимог Закону;

- забезпечує своєчасне оприлюднення та передачу центральному органу виконавчої влади, ідо забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, інформації про вакантні посади державної служби з метою формування єдиного переліку вакантних посад державної служби, який оприлюднюється;

- призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на вакантні посади державної служби категорій «Б» І «В», звільняє з таких посад відповідно до цього Закону.

Крім того, статтею 31 Закону передбачено, що рішення про призначення на посади державної служби категорій «Б» і «В» приймається керівником державної служби.

Відповідно до Положення про Державну службу морського та річкового транспорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2017 року № 1095, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сферах морського та річкового транспорту, торговельного мореплавства, судноплавства на внутрішніх водних шляхах, навігаційно-гідрографічного забезпечення мореплавства, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден - флоту рибної промисловості).

Морська адміністрація здійснює свої повноваження безпосередньо, та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно зі статтею 6 Закону до посад державної служби категорії «Б» належать посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників.

Враховуючи викладене, вбачається, що Голова Морської адміністрації оголошує конкурси на зайняття вакантних посад, зокрема, начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту. Також, Голова Морської адміністрації затверджує спеціальні вимоги до осіб, які претендують на зайняття зазначених посад, забезпечує оприлюднення інформації про переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата та призначає переможців конкурсу на вказані посади.

Як вже встановлено судом, наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.01.2019 року № 16-к «Про призначення ОСОБА_3», відповідно до ст.31, 23 Закону України «Про державну службу», призначено ОСОБА_3 на посаду начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління з 16 січня 2019 року як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, зі строком випробування 1 місяць, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (т.3 а.с.230). Підставою для видання наказу зазначено: заява ОСОБА_3 , витяг з протоколу конкурсної комісії Державної служби морського та річкового транспорту України від 26.11.2018 року №4.

В свою чергу, позивач вважає протиправними дії Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, визначених КТМ України та вважає, що у останнього ( ОСОБА_3 ) відсутня компетенція (повноваження) реалізовувати функції капітана морського порту, визначені КТМ України.

При цьому, обґрунтовуючи своє порушене право вказаними діями відповідача-1, позивач стверджує у позовній заяві, що він є діючим капітаном морського порту Чорноморськ та продовжує виконувати функції капітана морського порту, а в свою чергу, проведення Морською адміністрацією конкурсу, визначення переможця та призначення переможця на посаду, яка відповідає посаді капітана морського порту Чорноморськ грубо порушує права та законні інтереси позивача та створює передумови для перешкоджання виконання функцій капітана морського порту.

Водночас, позивач пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача-2, які вчинені поза межами його компетенції.

Вирішуючи питання щодо порушення оскаржуваними діями відповідачів прав та законних інтересів позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини рішення від 25.11.1997 № 6-зп; п. 1 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп та п. 1 резолютивної частини рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011).

Рішенням Конституційного Суду України від 25.11.1997 N 6-зп надане офіційне тлумачення цієї частини вказаної статті, згідно з яким ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Таким чином, ухвалюючи рішення від 25.11.1997 N 6-зп, Конституційний Суд України розтлумачив, що кожному гарантовано право на судовий захист на оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у випадках якщо ними відносно конкретної особи прийняте відповідне рішення, вчинена дія чи бездіяльність.

У рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системне тлумачення ст. 55 Конституції України дає підстави для висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, органами місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч.3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 зазначеної Конвенції гарантується право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право подати до суду таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист та його способи і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктами 1, 2, 7, 8 частини першої статті 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, окрім іншого, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій та предметом якого є рішення, дія чи бездіяльність, що на думку особи порушує його права, свободи або законні інтереси.

Одночасно, суд акцентує увагу на тому, що за змістом наведених норм Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Натомість, вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, якщо особа вважає, що її право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи, суд розглядає питання щодо наявності порушення права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішує спір.

Також, аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення, у постановах Верховного Суду України, зокрема від 01.12.2015 у справі № 800/134/15, від 15.12.2015 у справі № 800/206/15, в яких зазначено, окрім іншого, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, та таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

З аналізу вищезазначених норм, вбачається, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення або вчинення дії чи бездіяльності.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає також законний інтерес.

Так, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі № 522/3665/17 (провадження № К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. При цьому, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Проаналізувавши зміст наведених норм, вивчивши доводи позивача, викладені у позові, заслухавши надані у судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши докази, що містяться у справі, стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, визначених КТМ України, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, повноваження позивача як капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) припинено на підставі наказу Міністерства інфраструктури України №46-О від 24.05.2019 року шляхом звільнення позивача із займаної посади з 27.05.2019 року.

Як зазначено у п.2 вказаного наказу №46-О від 24.05.2019 року, у разі тимчасової непрацездатності капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) ОСОБА_1 , датою звільнення вважати перший робочий день, який слідує за останнім днем періоду його тимчасової непрацездатності, що не перевищує встановленого законодавством терміну.

Копію зазначеного наказу позивач отримав 31.05.2109 року, про що свідчить його особистий підпис на копії примірнику наказу №46-О від 24.05.2019 року про те, що з наказом він не згоден, заперечення будуть надані у письмовій формі, та, що він залишає за собою право на його оскарження в судовому порядку.

Судом також встановлено, що даний наказ Міністерства інфраструктури України від 24.05.2019 року №46-О про припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді капітана морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) було реалізовано шляхом прийняття ДП «Адміністрація морських портів України» наказу №219-О/1 від 30.05.2019 року, про що в трудову книжку позивача 31.05.2019 року внесено запис про звільнення позивача у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (т.1 а.с.57, т.5 а.с.11-12).

Тобто, станом на 27.05.2019 року (день подання позовної заяви) вже було наявне рішення про припинення повноважень позивача як капітана морського порту від 24.05.2019 року, яке реалізоване наказом ДП «Адміністрація морських портів України» від 30.05.2019 року.

Судом встановлено та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, що позивачем не оскаржувався в судовому порядку наказ Міністерства інфраструктури України №46-О від 24.05.2019 року про припинення повноважень позивача як капітана морського порту.

Отже, станом на дату подання позовної заяви був чинний наказ Міністерства інфраструктури України №46-О від 24.05.2019 року про припинення повноважень позивача як капітана морського порту.

Однак, позивач, у позовній заяві від 27.05.2019 року стверджував, що він є чинним капітаном морського порту Чорноморськ. Ознайомився та одержав вищевказаний наказ позивач 31.05.2019 року, проте, суд зазначає, що вказана обставина не змінює жодним чином того факту, що станом на дату подання позовної заяви був чинний наказ Міністерства інфраструктури України №46-О від 24.05.2019 року про припинення повноважень позивача як капітана морського порту.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з трудової книжки позивача вбачається, що наказом №223-0/1 від 31.05.2019 року позивача прийнято на посаду капітана-координатора відділу безпеки мореплавства та якості, а наказом №314-О від 23 липня 2019 року позивача з 25.07.2019 року переведено на посаду начальника служби безпеки мореплавства та екологічної безпеки.

Станом на час розгляду справи позивач працює на посаді начальника служби безпеки мореплавства та екологічної безпеки Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ).

Суд звертає увагу на те, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» є самостійним господарюючим суб`єктом, в той же час Державна служба морського та річкового транспорту України є органом державної влади - суб`єктом владних повноважень, які мають різний правовий статус.

При цьому, представник позивача у судовому засіданні підтвердив, що не займав посаду державної служби, не був державним службовцем, а працював в Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України».

Позивач звернувся із позовними вимогами про визнання протиправними дій Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, тобто позивач оскаржує дії щодо покладення повноважень Державною службою морського та річкового транспорту України на посадову особу структурного підрозділу цієї служби.

В той же час, як встановлено судом, позивач ані на час звернення до суду із позовною заявою, ані на час розгляду справи не має жодного відношення до Державної служби морського та річкового транспорту України.

При цьому, обґрунтовуючи своє порушене право оскаржуваними діями відповідача-1, позивач стверджує у позовній заяві, що проведення Морською адміністрацією конкурсу, визначення переможця та призначення переможця на посаду, яка відповідає посаді капітана морського порту Чорноморськ грубо порушує права та законні інтереси позивача та створює передумови для перешкоджання виконання функцій капітана морського порту.

В свою чергу, як встановлено судом під час розгляду справи, позивач не оскаржував в судовому порядку ні наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 30.10.2018 року №109 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б», ні наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.01.2019 року № 16-к «Про призначення ОСОБА_3», та вказані накази не скасовані.

Таким чином, з урахуванням зазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що у позивача у даних правовідносинах відсутнє порушене право або законний інтерес позивача, оскільки, по-перше, позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, в межах та на регулювання яких здійснено розподіл функцій у Державній службі морського та річкового транспорту України, в тому числі щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту; по-друге, станом на дату подання позовної заяви був чинним наказ Міністерства інфраструктури України №46-О від 24.05.2019 року про припинення повноважень позивача як капітана морського порту, який позивачем не оскаржувався в судовому порядку; по-третє, станом на час розгляду справи позивач працює на посаді начальника служби безпеки мореплавства та екологічної безпеки Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ), що жодним чином не може свідчити про те, що оскаржувані дії відповідача-1 створюють передумови для перешкоджання виконання позивачем функцій капітана морського порту; по-четверте, позивач, обґрунтовуючи своє порушене право оскаржуваними діями відповідача-1 щодо проведення Морською адміністрацією конкурсу, визначення переможця та призначення переможця на посаду, яка відповідає посаді капітана морського порту Чорноморськ, не оскаржував в судовому порядку ні наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 30.10.2018 року №109 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б», ні наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.01.2019 року № 16-к «Про призначення ОСОБА_3», та вказані накази не скасовані ні станом на дату звернення позивача до суду, ні станом на час розгляду справи.

З огляду на викладене, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що вказаними спірними діями відповідача-1 порушені права та/або інтереси, що належать безпосередньо позивачу та які підлягають судовому захисту, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, визначених КТМ України.

Щодо позовної вимоги про встановлення відсутності компетенції (повноважень) начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 реалізовувати функції капітана морського порту, визначені КТМ України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень нерідко може перетинатися, внаслідок чого може виникнути компетенційний спір. Крім того, виникнення компетенційного спору може бути результатом зловживань, що виявляються у формі привласнення повноважень або перевищення власних повноважень.

Завдання суду у компетенційних спорах - з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства розв`язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

З огляду на викладене вбачається, що позивачем у компетенційних спорах може бути суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

При цьому, суд зауважує на тому, що адміністративний позов, згідно п. 5 ч. 1 ст. 5 КАС України, може містити вимогу про відсутність компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень, проте, відповідно до вищезазначеного, такі вимоги можуть мати місце лише у спорі між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, на підставі наведених положень частини першої статті 19 КАС України, вирішення адміністративними судами справ з приводу компетенції суб`єктів владних повноважень можливе виключно у публічно-правових спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Саме при вирішенні таких спорів між суб`єктами владних повноважень суд у разі задоволення позову згідно з пунктом 5 частини другої статті 245 КАС України може прийняти рішення про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Натомість, як вже встановлено судом, позивач на час подання позовної заяви, та на час розгляду справи не є суб`єктом владних повноважень, а також не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 як суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не оскаржувався ані наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 30.10.2018 року №109 про оголошення процедури конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б», в тому числі, на посаду начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління, ані результати конкурсу в частині визначення переможцем конкурсу ОСОБА_3 , ані наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.01.2019 року № 16-к про призначення ОСОБА_3 на посаду начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітану Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління.

Враховуючи те, що позивач у даних правовідносинах не здійснює жодних управлінських функцій та не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не відповідають завданням КАС України, оскільки юрисдикція адміністративних судів з розгляду вказаних вимог, встановлена ст. 19 КАС України, на даний спір не поширюється.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №К/9901/440/18 2а/0470/6317/12, де вказано, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом) спори з приводу реалізації компетенції адміністративні суди розглядають лише у разі їх виникнення між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них, як позивачем, так і відповідачем, є суб`єкти владних повноважень.

Отже, з урахуванням зазначеного, позовна вимога позивача про встановлення відсутності компетенції (повноважень) начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 реалізовувати функції капітана морського порту, не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищенаведених висновків суду щодо відсутності порушених права та/або інтересів позивача у даних правовідносинах, суд не надає оцінку доводам позивача, викладеним в обґрунтування заявлених позовних вимог, в тому числі, щодо повноважень, умов та порядку проведення Державною службою морського та річкового транспорту України конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б», в тому числі на посаду начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління з подальшим призначенням переможців конкурсу на відповідні посади, а також відповідності ОСОБА_3 кваліфікаційним вимогам, яким має відповідати капітан морського порту.

Судом також відхиляються доводи відповідача-1 щодо пропуску позивачем строку звернення із даною позовною заявою до адміністративного суду з огляду на їх безпідставність, зважаючи на предмет заявленого позивачем позову. При цьому, суд зазначає, що відповідачем-1 не заявлялось клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Решта доводів учасників справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, позовна заява капітана морського порту Чорноморськ (Іллічівськ) ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Асоціація «Морська палата України» (Асоціація "МПУ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби морського та річкового транспорту України - Міністерство інфраструктури України, про визнання протиправними дій та встановлення відсутності компетенції не підлягає задоволенню.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правові підстави для стягнення на користь позивача судових витрат відсутні.

04.11.2019 року судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду та зазначено, що повний текст рішення суду буде виготовлений у строк, визначений ч.3 ст.243 КАС України.

Згідно з приписами ч.3 ст.243 КАС України залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, з урахуванням наведених приписів ч.1 ст.120 КАС України, останнім днем для складання рішення суду у повному обсязі по вказаній справі є 14.11.2019 року.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 6, 9, 19, 72, 76, 77, 90, 120, 139, 193, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви капітана морського порту Чорноморськ (Іллічівськ) ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Асоціація «Морська палата України» (Асоціація "МПУ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби морського та річкового транспорту України - Міністерство інфраструктури України, про визнання протиправними дій Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо покладення на начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 виконання функцій капітана морського порту, визначених КТМ України та встановлення відсутності компетенції (повноважень) начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту - капітана Чорноморського морського порту Чорноморського міжрегіонального управління ОСОБА_3 реалізовувати функції капітана морського порту, визначених КТМ України - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.11.2019 року.

Суддя О.М. Соколенко

.