Справа № 480/269/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 р. м. Харків Справа № 480/269/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019, головуючий суддя І інстанції: Шевченко І.Г. (повний текст складено 29.07.2019) по справі № 480/269/19

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними,стягнення грошової компенсації,одноразової грошової допомоги при звільненні,грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з вимогами до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі - відповідач-1, ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області), Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України (далі - Департамент, Департамент персоналу МВС України), про зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсації, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

В подальшому, протокольною ухвалою суду Департамент персоналу МВС України як неналежного відповідача було замінено на належного - Міністерство внутрішніх справ України (далі - відповідач-2, МВС України), а також залучено до участі у справі як співвідповідача - ліквідаційну комісію Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі - відповідач-3, ліквідаційна комісія ДАІ УМВС України в Сумській області).

В ході підготовчого провадження в суді першої інстанції представником позивача було неодноразово уточнено позовні вимоги (т.1, а.с.106-107,185-188,216-219,244-247), які в остаточній редакції були викладені наступним чином:

1) зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 період участі в АТО в особливий період з 12.01.2015 до 12.02.2015 у трикратному розмірі та направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України необхідні для призначення пенсії за вислугу років документи;

2) визнати протиправними дії Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України щодо неврахування до вислуги років ОСОБА_1 для призначення йому пенсії період вимушеного прогулу з 21.08.2015 до 19.12.2017, що складає 02 роки, 03 місяці, 29 днів, та період участі в АТО в особливий період з 12.01.2015 до 12.02.2015 у трикратному розмірі;

3) зобов`язати Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2018 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до вислуги років час вимушеного прогулу з 21.08.2015 до 19.12.2017 та період участі в АТО в особливий період з 12.01.2015 до 12.02.2015 у трикратному розмірі, та виконати вимоги пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осі, звільнених з військової служби, та деяких інших осб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1;

4) стягнути з ліквідаційної комісії ДАІ МВС України в Сумській області грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки ОСОБА_1 за період з 21.08.2015 до 19.12.2017 у розмірі 8878,80грн.;

5) стягнути з ліквідаційної комісії ДАІ МВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік у розмірі 26408,02 грн.;

6) стягнути з ліквідаційної комісії ДАІ МВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2017 до дня прийняття рішення у даній справі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 частково задоволено позов ОСОБА_1 :

- стягнуто з ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки за період з 21.08.2015 по 19.12.2017 у розмірі 8878,80 грн.;

- стягнуто з ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 26408,02 грн.;

- стягнуто з ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48622 грн.;

- в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням в частині відмови у задоволенні позовної вимоги стосовно зобов`язання Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років та виконання вимог пункту 12 Порядку №3-1, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати в цій частині рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення зазначеної позовної вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що у заяві від 14.12.2018 (т.1 а.с.225) позивач вказав лише про призначення пенсії за вислугу років, але не вказав на підставі якого саме пункту статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» він просить зробити таке призначення. Разом з тим, на дату звільнення позивача (19.12.2017) загальний страховий стаж для призначення пенсії становив 30 років 04 місяці 19 днів (т.1, а.с.198) та позивач досяг 45-річного віку. Таким чином, є всі підстави для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки в даному випадку має бути призначена відповідна пенсія незалежно від підстав та часу звільнення.

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що в Законі №2262-ХІІ не вказано про можливість призначення на підставі пункту «а» статті 12 (для звільнених з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року) пенсії за вислугу років при наявності 23 років 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Таким чином, є правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої даною нормою календарної вислуги років.

Крім того, не погодившись із вказаним рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач - Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області - звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що у судових засіданнях суду першої інстанції інтереси позивача представляла за довіреністю особа, яка не має посвідчення адвоката. Вважає позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за період з 21.08.2015 по 19.12.2017, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні необгрунтованими. Відмічає, що ОСОБА_1 не був негайно поновлений на посаді в силу об`єктивних причин, оскільки ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області виконує функції покладені на неї законом, а саме ліквідацію УМВС в Сумській області та не наділена повноваженнями на створення штатного розпису чи штатного апарату, чи поновлення осіб на посадах за рішенням сулу. Позивач з 07.11.2015 не міг проходити службу в органах внутрішніх справ та виконувати свої посадові обов`язки згідно Закону України «Про міліцію» (Закон з 07.11.2015 втратив чинність), а тому це спростовує його право на відпуску чи компенсацію за невикористану відпустку за період з 07.11.2015 до 19.12.2017. За вказаних підстав, задоволення позовних вимог щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні також є необгрунтованим.

Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін..

В обгрунтування відзиву зазначає, що за приписами ч.4 ст.131-2 Конституції України (в редакції Закону №1401) Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Конституційним Судом України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 справі про право вільного вибору захисника вказано, що закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч.1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин. Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зі змінами та доповненнями, закріплено право кожного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Також відмічає, що стаж служби позивача в органах МВС з 21.08.2015 до 19.12.2017, який охоплює періоди вимушеного прогулу, вважається безперервним, а позивач вважається застрахованою особою, оскільки поновлення на посаді передбачає відновлення всіх порушених незаконним звільненням прав позивача стосовно проходження служби в органах внутрішніх справ. У разі поновлення працівника на займаній посаді (через порушення відповідачем норм чинного законодавства), всі його права, які мали місце до незаконного звільнення, підлягають відновленню.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги стосовно зобов`язання Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років та виконання вимог пункту 12 Порядку №3-1, а Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області оскаржує рішення суду першої інстанції в частині всіх задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на не з`явлення в судове засідання представників відповідачів, Міністерства внутрішніх справ України та УДАІ МВС України в Сумській області, та представника третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду у Сумській області, думку представника позивача та представника відповідача, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ, колегія суддів ухвалила за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача та вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційних скарг у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги та про наявність підстав для частково задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, остання займана ним посада - інспектор сектору адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування міста Суми, підпорядкованого Управлінню МВС України в Сумській області. Дані обставини вбачаються з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.61-62), розрахунку вислуги років для призначення пенсії (т.2, а.с.47-48).

У період з 14.01.2015 по 12.02.2015 позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що вбачається з копії довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції від 10.02.2015 (т.2 а.с.74) та копії посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.4).

Згідно наказу начальник УМВС України в Сумській області від 20.08.2015 № 280 о/с ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі Закону України "Про очищення влади" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.194).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №818/3444/15 (т.1 а.с.23-26) визнано неправомірним наказ УМВС України в Сумській області від 20.08.2015 №280 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; зобов`язано УМВС України в Сумській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектора адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування м. Суми підпорядкованого УМВС України в Сумській області; зобов`язано УДАІ Управління МВС України в Сумській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 21.08.2015 по 07.04.2016 в сумі 13445,04грн. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора сектора адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування м. Суми підпорядкованого УМВС України в Сумській області та в частині виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2579,08грн. допущено до негайного виконання.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 по справі № 818/3444/15 апеляційну скаргу Управління МВС України в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року повернуто відповідачу (т.1 а.с.39).

В подальшому, окремою ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 у справі №818/1014/17 (т.1 а.с.27-30) повідомлено МВС України про встановлені під час розгляду справи порушення вимог законодавства, що призвели до тривалого невиконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №818/3444/15, для вжиття невідкладних заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленим судом порушенням.

18.12.2017 наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області №7 о/с "По особовому складу", зокрема, на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №818/3444/15, окремої ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 у справі №818/1014/17, ОСОБА_1 поновлено на посаді на інспектора сектора адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування м.Суми, підпорядкованого УМВС України в Сумській області з 22.08.2015, а також наказано сплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 21.08.2015 по 07.04.2016 у сумі 10866,04 грн. (т.1 а.с. 31, 195).

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 19.12.2017 №8 о/с (т.1 а.с.22, 196) позивача було звільнено з посади інспектора сектору адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування міста Суми, підпорядкованого УМВС України в Сумській області згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 08 квітня 2016 року за п.п. "г" (через скорочення штатів) п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Календарна вислуга на 08.04.2016 склала 21 рік, 08 місяців, 01 день.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/126/18 від 21.02.2018, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 16.11.2018 (т.1 а.с. 32 - 35, т.2 а.с. 66 - 72, 73), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема:

1) стягнуто з ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за затримку виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № 818/3444/15 в частині поновлення на посаді за період з 08.04.2016 до 18.12.2017 у розмірі 52427 грн. 20 коп.;

2) зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Сумській області внести зміни до наказу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 19.12.2017 № 8 о/с "По особовому складу", а саме: замість "звільнити, з 08 квітня 2016 року у запас Збройних Сил" зазначити: "звільнити, з 19 грудня 2017 року у запас Збройних Сил".

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 по справі №818/126/18 рішення Сумського окружного адміністративного суду залишено без змін (т.1 а.с.40-41).

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 07.11.2018 № 6о/с (т.1 а.с.42,197) підпункт 1 пункту 1 наказу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 19.12.2017 № 8 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 змінено, а саме: замість "звільнити, з 08 квітня 2016 року у запас Збройних Сил" зазначити: "звільнити, з 19 грудня 2017 року у запас Збройних Сил".

03.12.2018 позивач звернувся із заявою до ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, в якій просив відповідача-1 підготувати пакет документів для подання їх до Пенсійного фонду України щодо вислуги станом на 19.12.2017 (т.1 а.с.36).

Платіжним дорученням №173 від 12.12.2018 (т.1 а.с.38, 100) ОСОБА_1 перераховано грошове забезпечення за затримку виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № 818/3444/15 у сумі 51640,79 грн. (за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору (т.2, а.с.43). Крім іншого, 28.12.2017 на картковий рахунок позивача надійшли кошти на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №818/3444/15, окремої ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 у справі №818/1014/17 у сумі 10703,04грн. (а.с.38).

Наказом УМВС України в Сумській області від 13.12.2018 № 8о/с (т.1, а.с.198) на виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду по справі №818/126/18, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2018 по справі №818/126/18, постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 по справі №818/126/18, наказ УМВС України в Сумській області від 07.11.2018 № 6 "По особовому складу" викладено в наступній редакції:

«згідно з п.10 та п.11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з 19.12.2017 у запас збройних сил: за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора сектору адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування міста Суми, підпорядкованого УМВС. Згідно Витягу з Наказу № 8 о/с вислуга позивача на 19.12.2018 складає: календарна - 23 р., 04 м., 27 д.; ОВС - 21 р., 04 м., 03 д.; ЗС-02р., 00 м., 24 д.; страховий стаж - 06 р., 11 м., 22 д.; загальний страховий стаж для призначення пенсії становить - 30 р., 04 м., 19 д.».

14.12.2018 позивачем була подана заява про призначення пенсії (т.1 а.с.225).

У зв`язку з цим, ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області було підготовлено пакет документів, який, разом з поданою заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.12.2018, було направлено супровідним листом від 18.12.2018 №201/33/01-2018 до Департаменту МВС України для вирішення питання по суті (т.1, а.с.223,221-222, т.2, а.с.45-74).

Однак, направлений пакет документів було повернуто на адресу ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області листом від 08.01.2019 №22/6-81 (т.1 а.с. 37, 43, 224), та повідомлено ОСОБА_1 , що підстави для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону відсутні. Зазначено, що оскільки рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2016 по справі №818/3444/16 було зобов`язано УМВС України в Сумській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ та виплатити грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 21.08.2015 до 07.04.2016, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у справі №818/126/18 було зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Сумській області внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 та виплатити грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 08.04.2016 до 18.12.2017, тому у МВС України не виникає жодних зобов`язань. З посиланням на ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідачем було зазначено, що зарахування періоду вимушеного прогулу до вислуги років для призначення пенсії особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ не передбачено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС в Сумській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 період участі в антитерористичній операції в особливий період з 12.01.2015 до 12.02.2015 у трикратному розмірі, направити до Департаменту необхідні для призначення пенсії за вислугу років документи, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої даною нормою календарної вислуги років: замість необхідних 23 роки і 6 місяців, має лише 23 роки та 4 місяці.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила службу в органах внутрішніх справ, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав особи. Відповідачами не було своєчасно виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 21.08.2015 по 19.12.2017 та одноразову грошову допомогу при звільненні, що свідчить про затримку розрахунку при звільненні.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначено положеннями Закону України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Умови призначення пенсій за вислугу років визначені у статті 12 Закону №2262.

Відповідно до п. "а" ст.12 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, визначено ст. 17 Закону №2262.

З копій трудової книжки, розрахунку вислуги років для призначення пенсії та наказу від 13.12.2018 №8 о/с "По особовому складу" (т.2 а.с.47-48,51-52,54) вбачається , що ОСОБА_1 у період, зокрема з 16.08.1996 по 19.12.2017 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, на посадах середнього начальницького складу міліції.

Відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії УМВС в Сумській області від 13.12.2018 №8 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 був звільнений з посади інспектора сектору адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування міста Суми з 19.12.2017.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону № 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, серед іншого: а) військова служба; б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; з) військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав; й) служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону № 2262 до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Навпаки, вказаним Законом (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років та 6 місяців, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а також розрахунку вислуги років для призначення пенсії станом на день звільнення (19.12.2017), вислуга позивача в органах внутрішніх справ, з урахуванням служби у Збройних Силах, складає в календарному обчисленні - 23 роки 04 місяці 27 днів (т.2 а.с. 54, 47-48).

Доводи позивача про збільшення такої вислуги, внаслідок зарахування періоду його участі в антитерористичній операції в особливий період з 12.01.2015 до 12.02.2015 у пільговому обчисленні (три місяці за один), є необгрунтованими, оскільки таке обчислення вислуги років Законом №2262-ХІІ не передбачено.

Крім того, із наданої довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції від 10.02.2015 (т.2 а.с.74) вубачається, що позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України не з 12.01.2015, а з 14.01.2015 по 12.02.2015.

Посилання заявника апеляційної скарги на приписи п.3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (назва - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №393) та п.2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (назва в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (далі - Положення МОУ №530) не можуть бути визнані обгрунтованими, оскільки вони суперечать приписам п. "а" ст.12 Закону №2262-XII.

При цьому, колегія суддів виходить з норм прямої дії пункту 6 статті 92 Конституції України, згідно яких виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 (справа №725/1959/17) та від 22.11.2018 (справа № 161/4876/17).

Таким чином, у позивача відсутні підстави для призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. "а" ст.12 Закону №2262-XII.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області супровідним листом від 18.12.2018 №201/33/01-2018 для вирішення питання по суті було направлено до Департаменту МВС України матеріали про призначення пенсії разом із заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.12.2018 (а.с. 225 т. 1, а.с. 46 т. 2), в якій відсутнє посилання на певний пункт ст.12 Закону № 2262, на підставі якого грунтувалося прохання про її призначення.

За таких обставин відповідач зобов`язаний був врахувати вимоги п. "б" ст.12 Закону № 2262, згідно яких пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку.

Колегія суддів зауважує, і це підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.19, 60, 61, 221), що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому на день звільнення (19.12.2017) досяг 45-річного віку, що спростовує доводи апелянта, викладені у додаткових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції.

Згідно наказу УМВС України в Сумській області від 13.12.2018 № 8о/с (т.1, а.с.198) про викладення у новій редакції наказу УМВС України в Сумській області від 07.11.2018 № 6 "По особовому складу" вислуга позивача на 19.12.2017 складає: календарна - 23 р., 04 м., 27 д.; ОВС - 21 р., 04 м., 03 д.; ЗС-02р., 00 м., 24 д.; страховий стаж - 06 р., 11 м., 22 д.; загальний страховий стаж для призначення пенсії становить - 30 р., 04 м., 19 д.

Таким чином, на день звільнення позивача його загальний страховий стаж для призначення пенсії становив більше 25 років, з яких служба в органах внутрішніх справ становила більше 12 календарних років і 6 місяців.

Зазначені обставини свідчать про наявність підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. "б" ст.12 Закону № 2262.

Згідно зі ст. 10 Закону № 2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України (далі - ПФУ).

За приписами ст. 48 Закону № 2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням ПФУ за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (далі - Порядок №3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із зазначеним вище Законом, подаються цими особами до головних управлінь ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Міністерством внутрішніх справ України, в свою чергу, такі функції було покладено на Департамент та наказом від 24.05.2018 №440 затверджено Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України (т.2, та.с.28-41), відповідно до п.п. 53, 55 п.2 розділу ІІ якого Департамент відповідно до покладених на нього завдань організовує та координує роботу в апараті МВС, територіальних органах і підрозділах системи МВС з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформляє та подає до територіальних органів Пенсійного фонду України документи для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (т.2 а.с.36).

Згідно з п. 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені п. 6 цього Порядку.

При цьому, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 537/1980/16-а (провадження № 11-683апп18), який є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу, що листом від 08.01.2019 №22/6-81 (т.1 а.с.37,43, 224) ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.12 Закону № 2262.

Однак, відповідачами не було розглянуто питання стосовно можливості призначення пенсії позивачу на підставі п. "б" ст.12 Закону № 2262.

За таких обставин позивачу було передчасно відмовлено у направленні до органів Пенсійного фонду України відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років, що зумовлює наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.12.2018 про призначення йому пенсії за вислугу років на підставах, визначених у п. "б" ст.12 Закону № 2262.

Щодо стягнення з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 26408,02 грн.

Апеляційна скарга відповідача, незважаючи на вимоги про скасування всього рішення, в якості їх обгрунтування містить лише доводи про відсутність у Ліквідаційної комісії МВС України в Сумській області повноважень на створення штатного розпису чи штатного апарату, чи поновлення осіб на посадах за рішенням суду, оскільки всі штати територіальних органів МВС України з 07.11.2015 було ліквідовано.

В той же час, спірні питання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги врегульовані нормами ч.1 ст. 9 Закону №2262-ХІІ, згідно яких у разі звільнення зі служби у зв`язку із скороченням штатів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Схожі норми містяться в п. 10 Постанови №393, відповідно до якої особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв`язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно наказу УМВС України в Сумській області від 13.12.2018 № 8о/с (т.1, а.с.198), наказ УМВС України в Сумській області від 07.11.2018 № 6 "По особовому складу" було викладено у новій редакції, згідно якої позивача звільнено з 19.12.2017 у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), а вислуга станом на 19.12.2017 склала: календарна - 23 р., 04 м., 27 д.; ОВС - 21 р., 04 м., 03 д.; ЗС-02р., 00 м., 24 д.; страховий стаж - 06 р., 11 м., 22 д.; загальний страховий стаж для призначення пенсії становить - 30 р., 04 м., 19д.

Таким чином на момент звільнення позивач мав вислугу років більше 10 років, а тому мав право на виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 23 роки (т.1, а.с.226, т.2, а.с.54), що складає 26408,02грн. (2296,35грн. місячне грошове забезпечення*23календарні роки*50%).

Колегія суддів враховує, що в ході судового розгляду справи не було встановлено фактів попередніх виплат позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо доводів Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за період з 21.08.2015 по 19.12.2017, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №818/3444/15 (т.1, а.с.23-26), яка набрала законної сили, визнано неправомірним наказ УМВС України в Сумській області від 20.08.2015 №280 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та зобов`язано УМВС України в Сумській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектора адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування м. Суми підпорядкованого УМВС України в Сумській області.

18.12.2017 наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області №7 о/с "По особовому складу", на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №818/3444/15, окремої ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 у справі №818/1014/17, ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора сектора адміністративної практики відділу Державтоінспекції з обслуговування м.Суми, підпорядкованого УМВС України в Сумській області з 22.08.2015, а також наказано сплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 21.08.2015 по 07.04.2016 у сумі 10866,04 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/126/18 від 21.02.2018, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 16.11.2018 (т.1 а.с. 32 - 35, т.2 а.с. 66 - 72, 73), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема:

1) стягнуто з Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за затримку виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № 818/3444/15 в частині поновлення на посаді за період з 08.04.2016 до 18.12.2017 у розмірі 52427 грн. 20 коп.;

2) зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Сумській області внести зміни до наказу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 19.12.2017 № 8 о/с "По особовому складу", а саме: замість "звільнити, з 08 квітня 2016 року у запас Збройних Сил" зазначити: "звільнити, з 19 грудня 2017 року у запас Збройних Сил".

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 по справі №818/126/18 рішення Сумського окружного адміністративного суду залишено без змін (т.1 а.с.40-41).

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 07.11.2018 № 6о/с (т.1 а.с.42, 197) підпункт 1 пункту 1 наказу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 19.12.2017 № 8 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 змінено, а саме: замість "звільнити, з 08 квітня 2016 року у запас Збройних Сил" зазначити: "звільнити, з 19 грудня 2017 року у запас Збройних Сил".

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про наявність підстав для стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 21.08.2015 до 19.12.2017 виходив з того, що поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила службу в органах внутрішніх справ, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.

Колегія суддів зауважує, що таке мотивування обгрунтовує лише правомірність зарахування до вислуги років позивача періоду його вимушеного прогулу, а не право на отримання компенсації за фактом невикористання відпустки.

Відповідно до п.49 розділу VІ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються серед іншого чергові відпустки.

Тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу, зокрема, від 20 років і більше - 45 діб щорічно (п.51 розділу VІ Положення №114).

Відповідно до п.56 розділу VІ Положення №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Отже, вирішальним у визначенні права на отримання компенсації є факт наявності невикористаної відпустки, який не може виникати автоматично у разі встановлення судом одного лиш факту вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на посаді.

Як зазначено вище, позивач отримав компенсаційні виплати за судовими рішеннями за весь час вимушеного прогулу: за період з 21.08.2015 по 07.04.2016 у сумі 10866,04 грн. та за період з 08.04.2016 до 18.12.2017 у розмірі 52427,20 грн. Відповідно, нарахування нових компенсаційних виплат за цей же період не відповідає законодавчо встановленій підставі для їх нарахування - наявності факту невикористаної відпустки, виникнення якого можливе лише у разі фактичного виконання позивачем службових (посадових) обов`язків протягом всього цього періоду без використання відпустки. Разом з тим, нарахування позивачу компенсаційних виплат за цей період було здійснено з розрахунку його середнього заробітку, на визначення якого не впливає факт можливої реалізації позивачем свого права на перебування у відпустці у такому періоді часу. Навпаки, компенсаційні виплати передбачають компенсацію особі середнього заробітку за час можливого знаходження її у черговій (основній і додатковій) відпустці у такому періоді вимушеного прогулу.

Отже, у справі відсутні підстави для нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за період його вимушеного прогулу, оскільки в таких випадках буде відбуватися нарахування компенсаційних виплат на інші компенсаційні виплати, отримані позивачем за судовими рішеннями, якими визначено їх розмір за цей період. Подвійне нарахування компенсаційних виплат за один і той же період часу законодавством не передбачено.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 по справі № 825/100/15-а, згідно ч. 2 п. 56 Положення № 114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ грошова компенсація виплачується лише за відпустку невикористану в році звільнення, а доводи про необхідність застосування до даних правовідносин Закону України «Про відпустки» є помилковими та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, пріоритетними в даному випадку є норми спеціального законодавства.

Щодо задоволених позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48622 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

При цьому, слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України та інші норми трудового законодавства на осіб рядового і начальницького складу стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні (висновок Верховного Суду від 15.03.2019 справі №814/2594/16, постанова ВС від 16.05.2019 по справі № 825/100/15-а, постанова ВС від 26.04.2019 по справі № 816/493/1).

Колегія суддів виходить з того, що питання ж відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час, ч. 1 ст. 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов`язані виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Необхідно зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (висновок Верховного Суду від 14 березня 2019 року в справі №805/5021/15-а).

Як встановлено в ході судового розгляду, наказом Управління МВС України в Сумській області від 13.12.2018 № 8 о/с на виконання судових рішень було відкореговано попередній наказ по особовому складу від 19.12.2017 № 8 о/с щодо звільнення позивача у запас Збройних Сил України через скорочення штатів з 19.12.2017.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягненні на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 по справі № 807/3664/14.

Отже, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Приймаючи до уваги, що днем звільнення позивача є 19.12.2017 (т.2 а.с.54), проте остаточний розрахунок в день звільненні із позивачем не було зроблено, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (починаючи з 20.12.2017) щодо виплат 52427,20 грн. за період з 20.12.2017 по 14.12.2018 (за рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2018 у справі №818/126/18) та щодо виплат 26408,02 грн. одноразової грошової допомоги (до прийняття судом першої інстанції 16.05.2019 рішення) є обгрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції при розгляді справи дійшла висновку, що при розгляді даної справи судом першої інстанції було невірно розраховано розмір таких компенсаційних виплат, які мають здійснюватися виходячи з кількості робочих днів, а не календарних у періоді затримки здійснення остаточного розрахунку.

З довідки про доходи №11/94 від 13.05.2019 вбачається, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складав 84,56грн. (т.1, а.с.227). Така сума компенсації за кожен робочий день затримки розрахунку при звільненні підтверджена листом заступника голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Сумській області від 14.05.2019 (а.с. 226 т. 1).

При цьому враховується правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 24.10.2011 року по справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18 та взято до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 52427,20 грн. за період з 20.12.2017 по 14.12.2018 (за рішенням Сумського окружного адміністратвного суду від 21.02.2018 у справі №818/126/18) + 26408,02 грн. за період з 20.12.2017 по 17.07.2019 (одноразової грошової допомоги при звільненні за рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №480/269/19) порівняно з 20886,32 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 20.12.2017 по 14.12.2018 (виходячи з 247 робочих днів х 84,56 грн. за кожен робочий день) та 33147,52 грн. середнього заробітку за період 20.12.2017 по 17.07.2019 (виходячи з 392 робочих днів х 84,56 грн. за кожен робочий день).

З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку (з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника) має бути перерахований та виплачений позивачу у повному розмірі, який складає 33147,52 грн. (виходячи з 392 робочих днів за період з 20.12.2017 по 17.07.2019 х 84,56 грн. за кожен робочий день).

Вищевикладене свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що зумовлює наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 317 КАС України, для скасування судового рішення суду першої інстанції в частині:

- задоволення позовних вимог про стягнення з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь позивача грошової компенсації за невикористані відпустки за період з 21.08.2015 по 19.12.2017, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог;

- задоволення позовних вимог про стягнення з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь позивача грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48622 грн., з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення таких позовних вимог та стягнення з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь позивача 33147,52 грн. за час затримки розрахунку при звільненні;

- відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання департаменту персоналу МВС України повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, з прийняттям в цій частині позову нового судового рішення про часткове задоволення таких позовних вимог та зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, виконавши вимоги пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осі, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню не підлягає, оскільки при вирішенні інших позовних вимог судом правильно встановлені фактичні обставини справи та вірно застосовані норми матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі № 480/269/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років та в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 8878,80 грн. за невикористані відпустки та 48622 грн. за час затримки розрахунку при звільненні.

Прийняти в цій частині позову нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зобов`язати МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до вимог пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осі, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 33147,52 грн. грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Ліквідаційної комісії Державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській області грошової компенсації за невикористані відпустки за період з 21.08.2015 по 19.12.2017.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі № 480/269/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 18.11.2019.