Справа № 338/1355/19
Суддя: Шишко О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1355/19

13 листопада 2019 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що згідно з постановою поліцейського Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Б.В. на неї накладено штраф у розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме: вона визнана винною в тому, що 29.10.2019 року о 12 год. 54 хв. на а/д Мукачево-Львів в с Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області керувала транспортним засобом марки "Toyota RAV4", д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим допустила порушення п.п.9.8 ПДР. Однак, вказане не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначила, що 29.10.2019 року вона була зупинена працівником поліції, який стверджував, що вона рухалася без ввімкненого ближнього світла фар на автомобілі. Вона даний факт заперечила та просила надати докази вчинення правопорушення. Однак працівник поліції її пояснення до уваги не взяв та виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає, що оскаржувана постанова є неправомірною і безпідставною, оскільки вона Правил дорожнього руху не порушувала, так як на її автомобілі автоматично включаються денні ходові вогні. Крім того, вважає, що працівником поліції невірно застосовано норму закону, що передбачає відповідальність за керування транспортним засобом поза населеним пунктом без увімкненого ближнього світла фар. Тому просить постанову скасувати та закрити провадження щодо неї.

В судове засідання позивачка не з`явилася, в поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримала з підстав викладених у позові.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, від них не надійшло повідомлення про причини неприбуття в судове засідання, відзив у встановлений судом строк не надали. За таких обставин суд відповідно до вимог ч.6 ст.162 КАС України ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна відповідати вимогам визначеним даною статтею.

Встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2019 року на позивачку накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Позивачка визнана винною у тому, що 29.10.2019 року о 12 год. 54 хв. на а/д Мукачево-Львів в с.Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області вона керувалатранспортним засобом марки "Toyota RAV4", д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим допустила порушення п.п.9.8 ПДР.

Суд вважає, що оспорювана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Проте посилання на жоден з цих доказів у оскаржуваній постанові немає.

З огляду на вищевказані факти, суд приходить до висновку, що викладені відносно позивачки у постанові обставини спростовуються викладеними в позовній заяві її поясненнями, які в сукупності з іншими дослідженими доказами сумнівів у їх достовірності не викликають.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Пунктом 9.8 ПДР передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

При цьому відповідно до п. 1.10 ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, вказані пункти ПДР зобов`язують водіїв вмикати ближнє світло фар або денні ходові вогні при русі транспортного засобу.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Проаналізувавши зміст правопорушення, викладений в оскаржуваній постанові, та частину другу статті 122 КУпАП, суд вважає, що ч.2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність не за будь-які порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами, які повинні подаватися при початку руху та при зміні його напрямку.

Вказана норма закону не передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами під час самого руху.

За таких обставин в діях позивачки відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

За змістом п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП. Відповідно суд розглядає дану категорію справ у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд при розгляді даної категорії адмінсправ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та повноважний згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.293 КУпАП, а також п.3 ч.3 ст.286 КАС України, скасувати постанову і закрити провадження у справі.

Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд приходить до переконання, що постанову серії ЕАК №1682741 від 29.10.2019 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

З положень ст. ст. 213, 222 КУпАП вбачається, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний орган в особі конкретної посадової особи. Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що належним відповідачем у справі, предметом якої є оспорювання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повинен бути відповідний орган Національної поліції, а не працівник поліції.

За таких обставин у задоволенні позову в частині вимог до старшого сержанта поліції Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Васильовича слід відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 247 ч.1 п.1, 288, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 243-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову старшого сержанта поліції Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Васильовича від 29.10.2019 року серії НОМЕР_2 №1682741 скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закрити.

В задоволенні позову в частині вимог до старшого сержанта поліції Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Васильовича - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення через Богородчанський районний суд.

Головуючий О. А. Шишко