Справа № 360/976/19
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/976/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання: Бутенко К.В.,

за участі сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Пономарьова Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача 19.04.2017 було призначено на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, як такого що успішно пройшов конкурсний відбір зі строком випробування 1 місяць. 19.05.2017 позивач успішно пройшов випробування.

07.11.2018 ОСОБА_1 було попереджено про заплановане звільнення у відповідності до положень п.1 ч.1, 4 ст.87 ЗУ «Про державну службу» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а 04.02.2019 позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки, відповідно до навених вище норм.

Із посиланням на вимоги статей 42, 49-2 КЗпП України, статті 87 Закону України «Про державну службу» вважає, що відповідачем на час вивільнення позивача в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області були наявні вакантні посади, проте позивачу не було запропоновано переведення на іншу рівнозначну вакантну посаду. Також відповідачем під час звільнення позивача не було з`ясовано питання щодо переважного права на залишення на роботі, у зв`язку з наведеним просить суд:

- визнати незаконними та скасувати наказ від 04.02.2019 №180-к щодо звільнення ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області з займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач та його пердставник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали аналогічні пояснення, викладеним у адміністративному позові.

19.04.2019 до відділу діловодства та обліку звернень громадян суду (канцелярії) за вх. № 22503/2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву (том 1 арк. спр. 50-55), який мотивований тим що, 07.11.2018 ОСОБА_1 отримав попередження за підписом голови Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до якого, позивача повідомили про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за два місяці з дати ознайомлення з цим попередженням. Одночасно у вищезазначеному попередженні, відповідач належним чином обґрунтував причини скорочення чисельності штату працівників та зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорті України» № 1095 від 06.09.2017 року було утворено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим з Державної служби України з безпеки на транспорті виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб. Також в попередженні було вказано, що відповідно до структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, введених в дію наказом Укртрансбезпеки «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті за 2018 рік № 805 від 05.10.2018, було виключено посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області. 04.02.2019 згідно із наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 180-к головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки Луганській області ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач вважає, що вищезазначений наказ, було винесено правомірно, який жодним чином не порушує прав, свобод та інтересів позивача.

В судовому засіданні представник відповідача надав аналогічні пояснення, викладеним у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.03.2019 позовну заяву залишено без руху (том 1 арк. спр. 28)

Ухвалою суду від 26.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі (том 1 арк. спр. 1-2).

Ухвалою суду від 16.05.2019 витребувано докази у справі (том 1 арк. спр. 77).

Ухвалою суду від 24.05.2019 продовжено строк підгоовчого провадження (том 1 арк. спр. 88).

Ухвалою суду від 21.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1 арк. спр. 201б).

Ухвалами суду від 24.07.2019, від 16.09.2019, від 08.10.2019, від 06.11.2019 вирішено судове засідання проводити в режимі відеоконференції (том 2 арк. спр. 28, 205, 236, том 3 арк. спр. 5).

Ухвалою суду від 01.08.2019 витребувано докази у справі (том 2 арк. спр. 41).

Ухвалою суду від 08.08.2019 витребувано докази у справі (том 2 арк. спр. 83).

Ухвалами суду від 14.08.2019, від 06.11.2019 зупинено провадження у справі (том 2, арк спр. 156, том 3 арк. спр. 4).

Ухвалами суду від 23.09.2019, від 03.10.2019 продовжено строк зупинено провадження у справі (том 2 арк. спр. 212, 228).

Ухвалами суду від 06.11.2019, від 08.11.2019 поновлено провадження у справі (том 3 арк. спр. 1, 10).

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявності підстав для його задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.04.2017 за № 514-к працював на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області з 19.04.2019 (том 1 арк. спр. 9).

07.11.2018 ОСОБА_1 отримав попередження за підписом голови Укртрансбезпеки Ноняк М., відповідно до якого повідомлено про звільнення відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 КЗпІІ України (далі - попередження про звільнення), вказано, що відповідно до структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, введених в дію наказом Укртрансбезпеки «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік» від 05.10.2018 №805 виключено посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртранспебзпеки у Луганській області області (том 1 арк. спр. 60).

22.03.2018 ОСОБА_1 отримав повідомлення, зі змісту якого вбачається, що в якості підстави для звільнення вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» №1095 від 06.09.2017 року створено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим з Державної служби України з безпеки на транспорті будуть виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб (том 1 арк. спр. 14).

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.02.2019 року за №180-к ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області 07.02.2019, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки, відповідно до п.1 ч.1, ч.4 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (далі - наказ про звільнення).

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (ділі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних; повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи з приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженості, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної, служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу».

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пункт 1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначає, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі п.1 ч. 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

З аналізу наведених норм слідує, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, у разі скорочення чисельності або штату державних службовців є відсутність можливості пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. При цьому, відповідне звільнення допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть, бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник; на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Втім, в порушення вимог п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», ч.2 ст.40, 4.2 ст.49-2 КЗпП України, ані під час вручення попередження про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності штату, ані під час звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано іншої рівноцінної посади в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області відповідно до його кваліфікації, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади) у цьому державному органі.

Судом встановлено, що після отримання попередження про звільнення ОСОБА_1 , 21.01.2019 звертався до голови Укртрансбезпеки із заявою про призначення на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, оглядом якої встановлено, що заступником начальника Управління Укртрасбезпеки у Луганській області накладено резолюцію про заперечення щодо призначення позивача на вказану посаду. При цьому, зі змісту даної резолюції зовсім неможливо встановити підстав таких заперечень (том 1 арк. спр. 11).

Також 21.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до голови Укртрансбезпеки із заявою про переведення із займаної посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, оглядом якої встановлено, що заступником начальника Управління Укртрасбезпеки у Луганській області накладено резолюцію про заперечення щодо призначення позивача на вказану посаду. При цьому, зі змісту даної резолюцію також зовсім неможливо встановити підстав таких заперечень (том 1 арк. спр. 12).

В ході розгляду справи, ухвалою суду від 01.08.2019 зобов`язано відповідача надати суду пояснення та документи, на підставі яких заступником начальника Державної служби України з безпеки на транспорті, 21.01.2019 у резолюції на заяву ОСОБА_1 від 21.01.2019 висловлено заперечення проти погодження призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, а також пояснення та документи, на підставі яких заступником начальника Державної служби України з безпеки на транспорті, 21.01.2019 у резолюції на заяву ОСОБА_1 від 21.01.2019 висловлено заперечення проти погодження переведення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

Проте, представником відповідача не надано жодних обгрунтованих пояснень та документального підтвердження обгрунтованості прийняття відповідачем рішення щодо заперечення про погодження призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області та погодження переведення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

Зі змісту письмових пояснень, наданих представником відповідача 21.06.2019 до відділу діловодстава та обліку звернень громадян (канцелярію) за вх. № 33209/2019 (том 1 арк. спр. 156-157), та підтриманих представником відповідача в судовому засіданні, вбачається, що з часу попередження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про майбутнє звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, по час прийняття рішення керівником про переведення працівників на вакантні посади згідно нового штатного розпису Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, вакантні посади (головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області; старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області), були відсутні. У зв`язку з чим керівником Укртрансбезпеки було прийнято відповідне рішення про заперечення щодо переведення та призначення позивача на посади вказані вище.

Проте, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно наказів Державної служби України з безпеки на транспорті:

-від 24.01.2019 за № 126-к переведено ОСОБА_3 , головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, на посаду головного спеціаліста вдділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, з 25.01.2019, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (том 1 арк. спр. 222);

-від 17.05.2019 за № 796-к у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті переведено ОСОБА_4 , заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, з 20.05.2019, за її згодою, постійно, на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (том 1 арк. спр. 231).

Також з матеріалів справи вбачається, що на засіданні Ради Профспілки Укртрансбезпеки 18.01.2019 обговорено питання надання згоди виборного органу Профспілки на звільнення за ініціативою власника працівників Державної служби України з безпеки на транспорті, зокрема, ОСОБА_1 та вирішено запропонувати останньому за наявності вакансії, посаду яка відповідає посаді працівника, можливо в іншому регіоні (том 2 арк. спр. 100).

Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посада головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, на яку згідно наказу від 24.01.2019 за № 126-к переведено ОСОБА_3 , була вакантна до 24.01.2019. Посада головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, на яку згідно наказу від 17.05.2019 за № 796-к переведено ОСОБА_4 , була вакантна до 17.05.2019.

Вказаний факт представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався.

При цьому, відповідачем суду не надано жодних доказів в підтвердження щодо призначення або переведення працівників Управління Укртрансбезпеки у Луганській області на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

Отже, судом довтовірно встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 із вказаними вище заявами від 21.01.2019, в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області були в наявності вільні вакансії на посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області та на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, проте, відповідачем не було враховано вказаного факту та 21.01.2019 без обгрунтування підстав для заперечення про призначення та переведення ОСОБА_1 на вказані посади прийнято рішення про відмову в задовленні заяв позивача.

Зазначені обставини підтверджують невиконання Укртрансбезпекою вимог чинного законодавства в частині надання ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пропозицій щодо зайняття інших вакантних посад в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області.

Відповідно до ч.2 ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках: змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку; при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, під час звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, Укртрансбезпекою в порушення вимог ст.42, ч.2 ст.49-2 КЗпП України не з`ясовувалося, чи мав ОСОБА_1 переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, не перевірялася кваліфікація, досвід трудової діяльності, сімейний стан ОСОБА_1 , чи інші.

У відзиві на позовну заяву та в ході розгляду справи Укртрансбезпека визнала обставини того, що ОСОБА_1 не пропонувалося пропозицій щодо зайняття інших посад в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області, такі пропозиції вручались іншим працівникам, які на думку Укртрансбезпеки, мали переважне право на залишення на роботі у зв`язку зі змінами в організації, виробництва і праці (том 1 арк. спр. 223).

Чинне трудове законодавство (п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», ч.2 ст.40, ч.2 ст.49-2 КЗпП) зобов`язує роботодавця здійснити пропозицію щодо зайняття іншої рівноцінної посади на підприємстві відповідно до кваліфікації, а разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи на цьому підприємстві - абсолютно усім працівникам, і тільки в подальшому при наявності працівників з переважним правом на залишення на роботі - надати перевагу останнім.

Посилання Укртрансбезпеки у відзиві на те, що при вивільненні здійснювався нібито детальний аналіз професійної трудової діяльності щодо відповідності усіх працівників та, зокрема, ОСОБА_1 , критеріям, зазначеним у ст.42 КЗпП України (кваліфікація досвід трудової діяльності, сімейний стан), не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Твердження представника відповідача на те, що під час розгляду заяв позивача від 21.01.2019 та прийняття рішення керівником про відмову ОСОБА_1 в призначенні на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області та переведення на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, враховувалася підстава притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вказаний факт став вирішальним при прийнятті рішення про звільнення останнього з займаної посади без надання пропозиції про переведення на рівнозначну посаду в цьому ж державному органі, судом визнаються незмістовними з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 11.09.2019 № 69-д «Про накладення дисциплінарного стягнення» відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 ст. 8, п.1 ч. 1 ст. 61, ст. 62, ч.1 ст. 64, ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 65, п. 2 ч. 1, ч.3 ст. 66 Закону України «Про державну службу, п. 8 розділу ІІ та п. 3 розділу ІV загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агенства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.08.2016 за № 1203/29333, п. 2.51 розділу ІV посадової інструкції головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, затвердженої наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.01.2017 № 56, п. 3.1, п. 3.2, п. 3.3 розділу ІІІ, п.п. «в» п. 4.4. розділу ІV Правил внутрішнього трудового розпорядку для державних службовців Державної служби з безпеки на транспорті, затвердженої наказом Держвної служби України з безпеки на транспорті від 01.07.2016 № 356, на підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.09.2018 № 102/ДК/18, ОСОБА_1 , головному спеціалісту відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області оголошено догану (том 1 арк. спр. 83).

Отже, зі змісту даного наказу вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано вид дисциплінарного стягнення - догана.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

З аналізу наведеної норми слідує, що однією з підстав припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Таким чином, за наслідками розгляду подання Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.09.2018 № 102/ДК/18 прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догана, позивача за ініціативою суб`єкта призначення не звільнено з державної служби.

Крім того, на засіданні Ради профспілки Укртрансбезпеки, що відбулося 18.01.2019, прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за ініціативою власника та рекомендовано Державній службі України з безпеки на транспорті запропонувати ОСОБА_1 за наявності вакансії посаду, яка відповідає займаній посаді працівника, можливо в іншому регіоні.

Тобто, Радою профспілки Укртрансбезпеки при обговоренні питання надання згоди виборного органу Профспілки на звіленння за ініціативою власника Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 не розглядалася та не враховувалася підстава притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу від 11.09.2018 за № 69-д, яка на думку відповідача, була вирішальною для відмови ОСОБА_1 щодо надання пропозиції щодо призначення або переведення на рівнозначну посаду в даному державному органі.

При цьому, відповідачем суду не надано жодних доказів в підтвердження, що під час розгляду заяв ОСОБА_1 від 21.01.2019 про призначення на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, про переведення із займаної посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, та прийняття рішення керівником Управління Укртрансбезпеки у Луганській області 21.01.2019, яким відмовлено позивачу у задоволенні вказаних заяв, було враховано саме наявність дисциплінарного проступку, застосованого до ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п.18-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм; законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій.

Як вже зазначалося судом раніше, на час звільнення позивача, так й до 17.05.2019 включно в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській обалсті була вакантна посада головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, на зайняття якої претендував позивач (заява від 21.01.2019), та як вбачається з посадової інструкції головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, позивач відповідає вимогам, які в ньому висуваються до особи, яка може бути призначена на цю посаду та жодних пояснень і докуметального підтвердження, чому ця посада не була запропонована позивачу при зверненні ОСОБА_1 до відповідача із заявою від 21.01.2019 про призначення на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області та при звільненні відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що при попередженні про наступне вивільнення, ОСОБА_1 не було запропоновано жодної посади в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області, не з`ясовувалися питання щодо переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі, у зв`язку з прийняттям Первинною профспілковою організацією працівників Державної служби України з безпеки на транспорті відповідного рішення про надання згоди на звільнення позивача за ініціативою власника та рекомендації щодо пропозиції працевлаштування позивача за наявності вакансії на посаду, яка відповідає займаній посаді останнього, можливо в іншому регіоні, у зв`язку з чим наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.02.2019 за №180-к року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пункт 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначає, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Враховуючи той факт, що власник одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний був запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вжити усіх заходів для переведення працівника за його згодою на іншу роботу та забезпечити право рівного доступу громадянина до державної служби, що базується на його особистих якостях та досягненнях, ОСОБА_1 повинен бути поновлений на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, з одночасним стягненням з Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2019 по день винесення судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Оскільки суд на підставі встановлених обставин та належних і допустимих доказів у справі дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу від 04.02.2019 №180-к щодо звільнення ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області з займаної посади та поновлення на посаді, отже у відповідності до вимог статті 371 КАС України рішення суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області слід допустити до негайного виконання.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Законом України від 14.09.2006 року № 137-V ратифіковано Європейську соціальну хартію (переглянуту). Відповідно до пункту 1 частини 1 Хартії, кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

В рішенні у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов`язку відновлення status quo ante.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 (том 1 арк. спр. 65) сума нарахованої заробітної плати останнього за грудень 2018 року складає 15564,68 грн, за січень 2019 року складає 3370,00 грн. Усього за останні 2 календарні місяці роботи позивач отримав - 18934,68 грн.

Кількість відпрацьованих робочих днів у грудні 2018 року - 20, у січні 2019 року - 13. Усього 33 дні.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 573,78 грн. (18934,68/33).

Кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 191 робочих днів.

Таким чином середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 109591,98 грн. (573,78,85х191), який суд вважає необхідним стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо посилань представника відповідача на те, що позовні вимоги в частині стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 , не можуть бути задоволенні з підстав знаходження позивача на обліку в центрі зайнятості, оскільки останнім вже отримуються виплати допомоги по безробіттю, у зв`язку з чим буде проведена подвійна виплата, що суперечить чинному законодавству України, суд зазначає на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно з частини 1 статті 1, частини 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, одним із видів такого забезпечення за Законом, зокрема, є: допомога по безробіттю.

Пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви (частина 1 стаття 43 Закону України "Про зайнятість населення", пункт 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п. 37 підп. 1 Порядку, Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

З аналізу наведених норм слідує, що страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин, отримують допомогу по безробіттю, виплата якої припиняється з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини 1 статті 34 та частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати Центру вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Позивачем в ході розгляду справи не заперечувався факт знаходження на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою від 06.11.2019 № 317, виданою Лисичаснським міським центром зайнятості (том 3 арк. спр. 12).

Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 04 лютого 2019 року № 180-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та наявності підстав для його скасування, поновлення на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області з 05 лютого 2019 року, стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи вимоги статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", та ОСОБА_1 є застрахованою особою, яка отримує допомогу по безробіттю у зв`язку із втратою втратою заробітної плати внаслідок втрати роботи з незалежних від нього обставин, тому позивач згідно вимог чинного законодавства України звернувся до відповідного центру зайнятості та правомірно у відповідності до вимог статті 1 цього Закону отримує допомогу по безробіттю, відтак такі посилання представника відповідача судом визнаються незмістовними.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 04 лютого 2019 року № 180-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Луганській області з 05 лютого 2019 року.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (01135 м.Київ, просп. Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 109 591 (сто дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) гривень 98 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати за місяць в розмірі 9467 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 34 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення виготовлено 13 листопада 2019 року.

Суддя Є.О. Кисельова