Справа № 620/3461/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3461/18 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

19.10.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 1 рішення відповідача про демонтаж тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігів від 17.05.2018 № 229 в частині демонтажу гаражів, розташованих за адресою по АДРЕСА_1 (визначені в п.п. 26,27 Переліку тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігів, що підлягають демонтажу, який є додатком до цього рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач при прийнятті оскаржуваного пункту рішення діяв в порушення вимог Конституції України та чинного законодавства України, оскільки зазначений гаражі позивачем придбаний у власність на підставі цивільно-правових угод, спірне рішення суперечить вимогам законодавства та порушує його право власності.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано п. 1 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про демонтаж тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігів від 17.05.2018 № 229 в частині демонтажу гаражів, розташованих за адресою по АДРЕСА_1 (визначені в п.п. 26,27 Переліку тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігів, що підлягають демонтажу, який є додатком до цього рішення).

Приймаючі рішення у справі про задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про демонтаж тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігів» від 17.05.2018 № 229 стосується попередніх власників гаражів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 а не ОСОБА_1 , що свідчить про неврахування відповідачем наявних документів про право власності на відповідні гаражі, як на об`єкти нерухомості.

Крім того, суд першої інстанції наголосив, що позивач 21.05.2018 звернулася до КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради з заявою з додатками, в якій просила ініціювати питання про зупинення виконання або скасування оскаржувано рішення згідно з Переліком, сформованим на підставі протоколів від 13.04.2018, від 27.04.2018 та від 04.05.2018 «Про внесення на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради питань щодо демонтажу самовільно встановлених тимчасових металевих гаражів» в частині демонтажу нерухомої приватної власності позивача.

Внаслідок вищенаведеного суд першої інстанції зробив висновок, що спірне рішення суперечить вимогам законодавства та порушують право позивача на власність, тому підлягає скасуванню.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що гаражі, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 є самовільно збудованими, без відповідних дозвільних документів.

27.02.2019 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду по суті та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 750/1398/19, в якій предметом оскарження є рішення державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні гаражі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішення у справі № 750/1398/19.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 провадження у справі поновлено, у зв`язку з надходженням клопотання представника відповідача та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 750/1398/19.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Рішенням Чернігівської міської ради від 29.06.2017 № 21/VІІ-7 затверджено Порядок демонтажу тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігова, що передбачає механізм, підстави, терміни і порядок проведення демонтажу тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігова, які розміщені з порушеннями передбаченими п.2.1 Порядку та подальше поводження з демонтованими об`єктами, а також порядок відшкодування витрат, пов`язаних з їх демонтажем (а.с.65-68).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про демонтаж тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігів» від 17.05.2018 № 229 вирішено провести демонтаж тимчасових металевих гаражів згідно з Переліком, сформованим на підставі протоколів від 13.04.2018, від 27.04.2018 та від 04.05.2018 «Про внесення на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради питань щодо демонтажу самовільно встановлених тимчасових металевих гаражів» (а.с.50-64).

Згідно п. п. 26, 27 зазначеного Переліку до спірного рішення, демонтажу підлягають гаражі за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.13).

Зазначені обставини підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач є власником гаражів АДРЕСА_1 та з набуттям права власності на зазначені гаражі позивач є членом автокооперативу.

Проте, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 19 КАС України передбачений перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач позовні вимоги обґрунтувала тим, що спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки відповідач при прийнятті рішення не прийняв до уваги надані позивачем документи щодо права власності на гаражі, тобто з порушенням Порядку демонтажу тимчасових (металевих) гаражів на території м.Чернігова, який затверджений рішенням Чернігівської міської ради 29.06.2017.

Проте, суд першої інстанції, розглядаючи справу не перевірив правомірність спірного рішення з огляду чи діяв відповідач на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені виключна компетенція сільських, селищних, міських рад.

Зокрема, пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено повноваження: встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про основи містобудування» (надалі - Закон № 2780) визначає правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні і спрямований на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини.

Відповідно до статті 1 Закону № 2780 містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Частиною 1 статті 12 Закону № 2780 встановлена компетенція сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у сфері містобудування, зокрема до компетенції міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI (надалі - Закон №3038 в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначені правові та організаційні основи містобудівної діяльності, забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Таким чином, системний аналіз наведених норм дає можливість стверджувати, що до компетенції відповідача відноситься питання щодо вирішення демонтажу тимчасових (металевих) гаражів на території м.Чернігова з метою забезпечення контролю за станом благоустрою у місті, чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з дотриманням Порядку демонтажу тимчасових (металевих) гаражів на території м.Чернігова, який затверджений рішенням Чернігівської міської ради 29.06.2017.

Отже, доводи позивача, що відповідач прийняв рішення з порушенням вимог Конституції України та чинного законодавства України, не заслуговують уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач є власником гаражів, його право власності зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрації індексний номер 39417281 від 30.01.2018 та 39652015 від 13.02.2018 (а.с.9, 10).

Проте, колегія суддів приймає до уваги рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.04.2019, залишене без змін Чернігівським апеляційним судом від 19.06.2019, у справі № 750/1398/19, за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування рішення, яким позов задоволено: скасовано рішення державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про державну реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 39417281 від 30.01.2018 та 39652015 від 13.02.2018.

Таким чином, позивач на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції не є власником гаражів АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги положення частини 4 статті 78 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги обставини встановлені рішенням суду при розгляді справи № № 750/1398/19.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи.

Висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є помилковими.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції та заслуговують на увагу.

Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції невірно вирішив справу за суттю вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2019.

Керуючись статтями 9, 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель