Справа № 1.380.2019.003766
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003766
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Терлецький О.О.,

за участю:

представник позивача Яценко С ОСОБА_1 А.,

представник відповідача Роздін Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державної установи «Личаківська виправна колонія №30» про стягнення грошової компенсації замість речового майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного із позовом до державної установи «Личаківська виправна колонія № 30», у якому просить суд стягнути з державної установи «Личаківська виправна колонія № 30» на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість предметів речового майна в сумі 10910,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходив службу в державі установі «Личаківська виправна колонія № 30». Наказом державної установи «Личаківська виправна колонія № 30» від 27.12.2018 № 98 о/с ОСОБА_2 звільнено з роботи за пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію. Зазначає, що працівникам Державної кримінально-виконавчої служби гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення зі служби. Проте відповідачем при звільненні з роботи не нараховано та не виплачено грошову компенсацію ОСОБА_2 за належні до видачі предмети речового майна.

У судовому засіданні представник позивача позовні в вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 25.09.2019 (вх. № 34422), просив позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 06.08.2019 (вх. № 28198), в якому зазначає, що державна установа «Личаківська виправна колонія № 30» є бюджетною неприбутковою організацією, яка яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби. Відповідно до п. 22 ч. 2 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Звертає увагу, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

У судовому засіданні представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях від 16.10.2019 (вх. № 37427).

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до наказу державної установи «Личаківської виправної колонії № 30» по особовому складу від 27.12.2018 № 89 о/с ОСОБА_2 . звільнений за пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Позивачу при звільненні належала до виплати грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 10910,67 грн, що підтверджується довідкою № 1839 від 01.07.2019, виданою державною установою «Личаківська виправна колонія №30» відповідно до наказу від 27.12.2018 № 98 о/с.

18.06.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату грошової компенсації замість неотриманого речового майна, надання копії довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі та надання копії наказу про виплату грошової компенсації.

Листом від 02.07.2019 № 10/30-4/45Х-45о/п державна установа Личаківська виправна колонія № 30 повідомила відповідача про те, що ОСОБА_2 проведено нарахування грошової компенсації за належні до видачі предмети речового айна в сумі 10910,67 грн, наказу про виплату позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна не видавалось. Відповідно до п. 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. В зв`язку з відсутністю фінансування станом на 01.07.2019, виплату грошової компенсації за належні ОСОБА_2 до видачі предмети речового майна в сумі 10910,67 грн не проведено.

Таким чином, відповідач визнає право позивача на компенсацію за належні до видачі предмети речового майна та необхідність виплати суми грошової компенсації за належні позивачу до видачі предмети речового майна в розмірі 10910,67 грн.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до ч. 5 ст. Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами (далі Порядок № 578), а також затверджено Норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до п. 2 Порядок № 578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Пунктами 8, 9 Порядку № 578 визначено, що речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1 - 5, а інвентарне майно - за нормами № 6 - 13.

Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; курсанти - з дня зарахування їх до списків навчальних закладів; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади. Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).

Забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють.

Відповідно до п.п. 22, 23 № 578 Порядку особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається відповідно до їх закупівельної вартості.

Відповідно до п. 27 № 578 Порядку під час звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (п. 60 Порядку).

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 01.07.2019 № 1839 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, ОСОБА_2 належить до виплати грошова компенсація за належні до виплати предмети речового майна в розмірі 10910,67 грн.

Проте, відповідно до листа 02.07.2019 № № 10/30-4/45Х-45о/п державна установа Личаківська виправна колонія № 30 повідомила позивача про те, що не здійснює виплату такої компенсації у зв`язку з відсутністю коштів.

Суд зазначає, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 10.03.2011 у справі Сук проти України зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Відтак, під час чинності законодавчої норми, яка передбачає певні доплати, їх невиплата державними органами на підставі посилання на відсутність бюджетних коштів на такі цілі, є протиправною. Суд не бере до уваги аргумент уряду щодо бюджету, оскільки державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань. Тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі.

Аналогічний висновок Європейський суд з прав людини навів в рішенні від 07.05.2002 у справі Бурдов проти Росії.

Відповідно до позиції Європейського суду у справі YVONNE VAN DUYN V. HOME OFFICE (CASE 41/74 VAN DUYN V. HOME OFFICE) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на п. 22 ч. 2 Порядку № 578, відповідно до якого грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, оскільки така норма стосується осіб рядового і начальницького складу (крім курсантів), які працюють на службі, і після перших трьох років служби виявили бажання замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Суд звертає увагу на те, що позивач має право на грошову компенсацію, передбачену п. 27 Порядку № 578, який не ставить виплату грошової компенсації в залежність від наявності коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належні ОСОБА_2 до видачі предмети речового майна.

Згідно статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

У зв`язку з цим, з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність державної установи Личаківська виправна колонія №30 щодо невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та стягнути з державної установи Личаківська виправна колонія № 30 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість предметів речового майна в сумі 10910,67 грн.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною бездіяльність державної установи Личаківська виправна колонія № 30 та стягнути з державної установи Личаківська виправна колонія № 30 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість предметів речового майна в сумі 10910,67 грн.

3.Судовий збір в розмірі 768,40 грн присудити на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань державної установи «Личаківська виправна колонія № 30» (вул.Шевченка, 156, м. Львів, 79039, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 14.11.2019.

Суддя Костецький Н.В.