Справа № 640/21099/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у відповідача наявний податковий борг, який підлягає стягненню у судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за відповідачем обліковується податкова заборгованість у розмірі 25 000 року, що складається з транспортного податку за 2016 рік, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 №22692-13. У зв`язку із цим, 10 листопада 2017 року позивачем було винесено на ім`я позивача податкову вимогу №191952-17 на суму 25 000грн.

Оскільки суми податкового боргу не були сплачені у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що строк на оскарження податкової вимоги від 10.11.2017 станом на час вирішення справи не закінчився, а відтак податкове зобов`язання визначене згадуваним податковим повідомленням-рішенням є неузгодженим, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно абзацу другого частини другої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК) у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, відповідач є право на звернення до суду з даним позовом у межах 1095 календарних днів з дня виникнення у відповідача відповідних сум податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 статті 14 ПК передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 54.3 статті 54 ПК передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, що передбачені пп.пп. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК.

Згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

За змістом пункту 57.2 статті 57 ПК у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно абзацу першого пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 56.1 статті 56 ПК передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.12 статті 56 ПК якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі <…> (пункт 56.3 статті 56 ПК).

Згідно підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 ПК процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пункт 56.17 статті 56 ПК).

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 №22692-13 визначено відповідачу суму грошового зобов`язання з транспортного податку за 2016 рік у розмірі 25 000 грн.

Враховуючи викладені вище норми, оскільки відомості про оскарження згаданого податкового повідомлення-рішення відсутні, то визначені у ньому суми грошового зобов`язання вважаються узгодженими у день, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на це податкове повідомлення-рішення, який, у свою чергу, становить 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення платнику.

З огляду на викладене, колегія суддів наголошує на помилковості висновків суду першої інстанції про те, що визначене у податковому повідомленні-рішення грошове зобов`язання платника податків вважається неузгодженим до закінчення 1095-денного строку судового оскарження, оскільки, як зазначалося, день узгодження грошового зобов`язання, у даному випадку, пов`язаний із закінченням строку подання скарги до контролюючого органу вищого рівня (адміністративного оскарження), а не позову до суду (судового оскарження).

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК (тут і дані у редакції, чинній на час прийняття податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 №22692-13) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

За змістом пункту 45.1 статті 45 ПК платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Згідно пункту 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що податкове повідомлення - рішення та податкова вимога вважається належним чином врученим платнику - фізичній особі у випадку, якщо відповідне поштове відправлення було направлене листом із повідомленням про вручення на адресу місця проживання платника, однак не було отримане з незалежних від контролюючого органу причин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані відомості про те, що відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1 , де з 04.12.2015 і зареєстрований.

У свою чергу, у якості доказів узгодження грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні від 22.06.2016 №22692-13, позивач надав суду рекомендоване поштове відправлення, яке повернулося на адресу контролюючого органу із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Водночас, згідно відповідного поштового конверту, відправлення було направлено на адресу АДРЕСА_2 , що, як зазначалося, не є адресою місця проживання відповідача.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів направлення податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 №22692-13 на адресу місця проживання відповідача або доказів його вручення останньому, то це податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків, а визначені у ньому суми - неузгодженими, позаяк перебіг строку адміністративного оскарження для цілей застосування підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 ПК не розпочався.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Не зважаючи на неузгодження грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 22.06.2016 №22692-13, позивачем все ж було винесено податкову вимогу від 10.11.2017 № 101952-17.

Відповідно до пункту 59.1 статті 56 ПК у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

За змістом пункту 20.1.34 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, право на звернення контролюючого органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу пов`язане із направленням платнику податкової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, поштове відправлення, яким відповідачу було направлено податкову вимогу від 10.11.2017 № 101952-17, повернулося до контролюючого органу із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Водночас, згідно відповідного поштового конверту, відправлення було направлено на адресу АДРЕСА_3 , що, як зазначалося, не є адресою місця проживання відповідача.

За таких обставин, колегія суддів наголошує на відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу було направлено контролюючим органом на дві різні адреси, які не є адресою місця проживання відповідача. Відтак, суми грошового зобов`язання, визначені у податковому повідомленні-рішення не є узгодженими, а у позивача не виникло права на звернення до суду із цим позовом.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, проте з помилкових мотивів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов