Справа № 160/5370/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року Справа № 160/5370/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги, -
11 червня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування недоїмки, штрафу пені ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № Ф-115002-17/414 від 11 травня 2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №3 від 12.03.2012 року ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю та протягом 2017 року здійснював індивідуальну адвокатську діяльність, у зв`язку з чим в 2018 році ним було подано декларацію про доходи за 2017 рік та, відповідно, сплачено податки на дохід, в тому числі єдиний внесок пропорційно отриманому доходу. Однак, у 2018 році позивач був прийнятий на посаду на роботу та припинив здійснювати індивідуальну самостійну діяльність. Вважає, що, оскільки роботодавцем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього, як за найманого працівника, відповідач протиправно виніс Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-115002-17/414 від 11 травня 2019 року та нарахував суму боргу зі сплати єдиного внеску.
Ухвалою суду від 13.06.2019 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду шляхом подання уточненої позовної заяви із зазначенням ідентифікаційного коду відповідача та із копіями відповідно до кількості учасників справи, підписаної позивачем.
Ухвалою суду від 01.07.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року у даній справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №520/3939/19 (провадження №Пз/9901/10/19).
16 вересня 2019 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування недоїмки, штрафу пені ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 );
- скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №Ф-115002-17/414 від 11.05.2019 року та від 09.08.2019 року відповідно.
На підставі ухвали суду від 03.10.2019 року провадження у справі поновлено, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 16.09.2019 року та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Правом подачі відзиву на позовну заяву про збільшення позовних вимог від 16.09.2019 року відповідач не скористався.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки, розгляд справи було зупинено на підставі ухвали суду від 05.08.2019 року, справа розглянута в межах строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
На підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №3 від 12.03.2012 року позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №2461.
З 13 січня 2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому південному управлінні Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Апостолівська ДПІ (Апостолівський район) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.
04 червня 2018 року позивач був прийнятий на посаду менеджера департаменту правового забезпечення Публічного акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «СВІТЛО ШАХТАРЯ», що підтверджується довідкою №232 від 23.04.2019 року.
Крім того, з 14 січня 2019 року позивач прийнятий на посаду адвоката в адвокатському об`єднанні «ПЕРШИЙ РАДНИК».
25 квітня 2019 року позивачем до контролюючого органу було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік.
За даними інтегрованої картки платника податків (ІКП), у ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року обліковуються нарахування єдиного внеску у сумі 17 616,30 грн., з яких сплачено 13 457,00 грн., станом на 31.12.2018 року в ІКП обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 4 159,30 грн.
В ІКП ОСОБА_1 автоматично розраховані щоквартальні нарахування за 2019 рік, а саме:
- 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2019 року;
- 1 квартал 2019 у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019 року.
На підставі даних ІКП загальна сума заборгованості платника станом на 30.04.2019 року становила 10 321,23 грн., у зв`язку з чим Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-115002-17/414.
Також, 09 серпня 2019 року відповідачем прийнято вимогу №Ф-115002-17/414 від 09.08.2019 року, якою Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вимагає сплатити (недоїмку, штрафи, пеню), яка утворилася станом на 31.07.2019 року, в сумі 13 075,41 грн., з них 12 124,84 грн. - недоїмка, 831,83 грн. - штраф, 118,74 грн. - пеня.
Позивач не погодився із зазначеними вимогами та звернувся до суду.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.
Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 13 цього Закону передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Системний аналіз наведених норм доводить, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема адвокати. Разом з тим, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої роботи.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі №820/1538/17.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз норм підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та статей 4, 7 Закону № 2464-VI дає підстави для висновку суду про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.
Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю в період виникнення спірних правовідносин реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник, а саме, працював в Публічному акціонерному товаристві «ХАРКІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «СВІТЛО ШАХТАРЯ» та в адвокатському об`єднанні «ПЕРШИЙ РАДНИК».
Згідно з довідкою Публічного акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «СВІТЛО ШАХТАРЯ» за період червень 2018 року - травень 2019 року сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 , в розмірі 22% від суми нарахованої йому заробітної плати, що складало в середньому близько 4000 грн. на місяць, тобто в сумі, що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Доказів того, що роботодавцем позивача - адвокатським об`єднанням «ПЕРШИЙ РАДНИК» щомісячно не сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника - ОСОБА_1 в розмірі не менше мінімального від суми нарахованої йому заробітної плати за місяць, матеріали справи також не містять.
Також, суд звертає увагу на ту обставину, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року по справі № 160/8/19 (набрало законної сили 29.03.2019 року) скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.11.2018 року № 115002-17/414 на суму 4159,30 грн., єдиний соціальний внесок по якій нараховано за період з 04.06.2018 по 30.11.2018 року, тобто за той самий період, що і оскаржувані вимоги № 115002-17/414 від 11.05.2019 року та № 115002-17/414 від 09.08.2019 року.
Будь - яких пояснень з приводу того, у зв`язку із чим в інтегрованій катці позивача не було своєчасно відображено результати розгляду справи № 160/8/19 та зменшення розміру недоїмки з єдиного соціального внеску на суму боргу (недоїмки) на суму 4159,30 грн., відповідачем не надано.
Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Оскільки Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності, а із системного аналізу його норм слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні вказаного Закону позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесені оскаржувані вимоги, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.
Враховуючи наведене, суд вважає, що винесені відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) не відповідають критерію «пропорційності», адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску - страхування особи, в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем, а тому відповідачем протиправно винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115002-17/414 від 11.05.2019 року та № 115002-17/414 від 09.08.2019 року.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування недоїмки, штрафу, пені ОСОБА_1 , суд зазначає, що нарахування несплаченої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування внесення до інтегрованої картки платника податків, були сформовані інформаційною системою контролюючого органу автоматично та без втручання в облік його посадових осіб.
Само по собі нарахування відповідачем та внесення до інтегрованої картки відповідача суми недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску не порушує прав та інтересів позивача та не зобов`язує його до сплати недоїмки (боргу) зазначеного у вказаній картці.
Між тим, саме оспорювані вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115002-17/414 від 11.05.2019 року та № 115002-17/414 від 09.08.2019 року є рішеннями суб`єкта владних повноважень, які тягнуть за собою настання правових наслідків.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування недоїмки, штрафу, пені необхідно відмовити, оскільки найбільш ефективний спосіб захисту, який забезпечить поновлення порушених прав позивача, є саме визнання протиправними та скасування оспорюваних вимог.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241-246, 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №Ф-115002-17/414 від 11.05.2019 року та № 115002-17/414 від 09.08.2019 року про сплату боргу (недоїмки).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева