Справа № 818/1896/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року

Київ

справа №818/1896/18

адміністративне провадження №К/9901/15067/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Орендного підприємства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут електроізоляційних матеріалів та фольгованих діелектриків» на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 року (головуючий суддя Глазько С.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року (головуючий суддя Бершова Г.Є., судді: Шевцова Н.В., Ральченко І.М.) у справі №818/1896/18 за позовом Орендного підприємства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут електроізоляційних матеріалів та фольгованих діелектриків» до Шосткинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Орендне підприємство «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут електроізоляційних матеріалів та фольгованих діелектриків» (далі - позивач, ОП НДІЕІМ) звернулося до суду з позовом до Шосткинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, Шосткинська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області), в якому просило:

- визнати протиправними дії Шосткинської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області щодо нарахування штрафів та пені в інтегрованій картці ОП НДІЕМ з податку на додану вартість за період з 1 лютого 2006 року по дату звернення;

- зобов`язати Шосткинську ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області внести зміни до інтегрованої картки ОП НДІЕМ з податку на додану вартість шляхом виключення з них відомостей про наявність штрафів та пені, в тому числі сплачених за період з 1 лютого 2006 року по дату звернення та в подальшому не нараховувати їх до дати завершення процедури санації;

- зобов`язати Шосткинську ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області провести перерахунок сум податкового боргу ОП НДІЕМ з податку на додану вартість за період з 1 лютого 2006 року по дату звернення, без врахування пені та штрафів, у тому числі сплачених.

На обґрунтування своїх вимог посилалося на порушення відповідачем вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки з моменту порушення справи про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів і в період санації, нараховувати штрафи та пеню заборонено законом. При цьому така заборона стосується не лише конкурсних зобов`язань, але й поточних. Наявність пені та штрафів в картці особового рахунку ОП НДІЕІМ з податку на додану вартість призводить до того, що кошти, які призначаються на сплату поточних зобов`язань ОП НДІЕІМ, фіскальний орган на підставі пункту 87.9 статті 87 ПК України самостійно зараховує на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, тобто на сплату штрафів та пені, яких у ОП НДІЕІМ не повинно бути в силу вимог статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Самостійне зараховування фіскальним органом на підставі пункту 87.9 статті 87 ПК України поточних платежів ОП НДІЕІМ з податку на додану вартість на погашення податкового боргу (штрафів та пені) згідно з черговістю його виникнення, призводить до появи затримки у сплаті поточних платежів та фіскальний орган на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК України застосовує нові штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від суми поточних платежів.

Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 5 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Вирішуючи спір, суди встановили, що ОП НДІЕІМ перебуває на обліку в Шосткинській ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області як платник податків та зборів, у тому числі, по податку на додану вартість.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 1 лютого 2006 року було порушено провадження у справі № 6/11-06 про банкрутство ОП НДІЕІМ та в порядку статті 53 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон №2343-XII) введено процедуру санації та призначено керуючого санацією. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14 вересня 2006 року затверджено план санації ОП НДІЕМ та зобов`язано боржника розпочати реалізацію плану санації, зокрема, погашення заборгованості перед кредиторами.

Після винесення Господарським судом Сумської області ухвали від 14 вересня 2006 року про затвердження плану санації, ОП НДІЕІМ продовжувало здійснювати господарську діяльність.

Згідно з даними ІКП по коду платежу 14010100 «Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів, робіт/послуг» станом на 1 червня 2018 року значиться податковий борг по ОП НДІЕІМ в сумі 357785,18 грн. (без врахування пені), в т.ч.:

350120,00 грн за рахунок задекларованих самостійно та несплачених сум ПДВ ОП НДІЕІМ, згідно з податковими деклараціями:

31751,00 грн - декларація з ПДВ № від 18 вересня 2017 року;

84579,00 грн - декларація з ПДВ № від 17 жовтня 2017 року;

41380,00 грн - декларація з ПДВ № від 17 листопада 2017 року;

51991,00 грн - декларація з ПДВ № від 19 березня 2018 року;

67930,00 грн - декларація з ПДВ № від 17 квітня 2018 року;

72489,00 грн - декларація з ПДВ № від 15 травня 2018 року;

7665, 18 грн - узгоджених штрафних санкцій, застосованих відповідно до підпунктів 120.1.1, 120.1.2 пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України (податкове повідомлення-рішення (ф. 'Н') № від 26 вересня 2017 року на суму 62,52 грн, та податкове повідомлення-рішення (ф. 'Н') № від 16 травня 2018 року на суму 7602,66 грн. Нарахована сума пені складає 22192,85 грн.

За даними ІКПП по ОП НДІЕІМ, станом на 1 січня 2014 року значився податковий борг в сумі 295027,86 грн.

Коштами, перерахованими платником в рахунок сплати поточних платежів, погашено податковий борг згідно з черговістю його виникнення.

У зв`язку з цим, податковий борг виник по поточним деклараціям з ПДВ та умовно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Отже, в ІКПП платника лише відображені штрафні санкції (не застосовані відповідно до вимог податкового законодавства шляхом винесення податкового повідомлення рішення або у податковій декларації) та станом на 1 червня 2018 року нарахована пеня у сумі 22192,85 грн за порушення вимог податкового законодавства, яка мала місце після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Також судами встановлено, що Головне управління ДФС у Сумській області здійснило списання податкового боргу ОП НДІЕІМ за період з 1 лютого 2006 року по 26 липня 2013 року на підставі рішення ГУ ДФС у Сумській області № 7128-17/00216473 від 21 грудня 2017 року та № 9467-17/00216473 від 27 червня 2018 року.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідач правомірно нарахував пеню, оскільки з порушенням провадження у справі про банкрутство не пов`язується завершення підприємницької діяльності боржника, тим більше, у процедурі санації. Останній має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов`язання тощо. А отже, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а саме, на зобов`язання, термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Що стосується зобов`язань поточних кредиторів (за зобов`язаннями, термін виконання яких настав після дня введення мораторію), то за цими зобов`язаннями, згідно із загальними правилами, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючим органам нараховувати як поточні податкові зобов`язання та штрафні (фінансові) санкції за ними, так і податкові зобов`язання, що виникли після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку, а також штрафи за їх невиконання.

Не погодившись з такими висновками судів попередніх інстанцій, ОП НДІЕІМ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильне і неповне дослідження доказів, що призвело до невідповідності висновків судів обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, і ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на сьогодні існує неоднозначна практика застосування положень частини четвертої статті 12 Закону №2343-XII, а тому суди попередніх інстанцій повинні були застосувати презумпцію правомірності дій платника податку. Більш того, позивач перебуває у процедурі банкрутства з 1 лютого 2006 року і з цього часу введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру санації. З посиланням на постанову Верховного Суду України від 12 березня 2013 року у справі №3-71гс13 зазначає, що згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону №2343-XII встановлено загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Виходячи із змісту цього Закону, боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Головне управління ДФС у Сумській області, яке є правонаступником Шосткинської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області, (далі - ГУ ДФС), подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення - залишити без змін. На обґрунтування своєї позиції посилається на правильність висновків судів, що мораторій встановлює заборону щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення тільки вимог, на які поширюється мораторій. Оскільки зобов`язання зі сплати податку на додану вартість виникли після порушення справи про банкрутство і на них мораторій не поширюється, штрафні санкції та пеня за їх невиконання контролюючим органом нараховувалися правомірно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон № 4212-VI, яким Закон № 2343-ХІІ викладено в новій редакції. Пунктом 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4212-VI (цим пунктом розділ Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4212-VI доповнено згідно із Законом від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI) встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Такий зміст пункту 1-1, однак, не означає, що він поширює дію тільки на справи, які розглядаються господарськими судами. Інше суперечило б суті закону як нормативно-правового акта, який обов`язковий для всіх учасників суспільних відносин, поведінку кого він регулює, а також для всіх суб`єктів правозастосування. З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі, дійшли правильного висновку, що спірні правовідносини регулюються нормами Закону № 2343-ХІІ в редакції, чинній до 19 січня 2013 року, оскільки провадження у справі про визнання ОП НДІЕІМ банкрутом порушено 1 лютого 2006 року.

Питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму в Законі № 2343-ХІІ в редакції, чинній до 19 січня 2013 року, регулювалися нормами статей 1 і 12. Так, згідно з абзацом двадцять четвертим статті 1 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Не змінилося правове регулювання правового режиму мораторію на задоволення вимог кредиторів Законом № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI, чинній з 19 січня 2013 року.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 19 Закону № 2343-ХІІ (в редакції Закону № 4212-VI) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Окремо в частині п`ятій цієї статті міститься застереження, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Системний і порівняльний аналіз наведених норм свідчить, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів із набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося, а встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.

Таке тлумачення норм, якими встановлено правий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.

Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону № 2343-ХІІ, чинній до 19 січня 2013 року).

Отже, встановлена нормою абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону № 2343-ХІІ (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 2340/4157/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.08.2018 №.

У цій постанові судова палата відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 вересня 2018 року (справа № 823/2240/17) та від 14 травня 2019 року (справа № 2340/4250/18).

Також у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2340/4157/18 зазначено, що так само норма абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону №2343-ХІІ (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) була застосована Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України до подібних правовідносин, зокрема в постанові від 2 грудня 2014 року у справі № 21-543а14 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про скасування рішення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 за заявою Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Державного підприємства «Завод ім. В. О. Малишева» про визнання банкрутом щодо застосування норм абзацу двадцять четвертого статті 1, частини четвертої статті 12 Закону №2343-XII (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) не відступила від цієї правової позиції, вказавши, що мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №920/1093/17 та від 18 червня 2019 року у справі №812/1044/16. Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 4 липня 2011 року, 7 травня 2012 року, 11 червня 2012 року, 1 жовтня 2012 року, 26 травня 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12, 21-298а12, 21-34а13 відповідно).

З урахуванням наведеного, недоречними є посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 12 березня 2013 року у справі №3-71гс13, від 1 жовтня 2013 року у справі №3-27гс13, від 12 грудня 2012 року у справі №3-67гс12.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Орендного підприємства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут електроізоляційних матеріалів та фольгованих діелектриків» залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі №818/1896/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

М.Б. Гусак

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду