Справа № 363/2034/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/2034/19 Суддя (судді) першої інстанції: Рудюк О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника командира роти № 1 БПП в м. Борисполі УПП в Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича на рішення Вишгородського районного суду у Київській області від 15 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника командира роти № 1 БПП в м. Борисполі УПП в Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Вишгородського районного суду у Київській області з позовом до заступника командира роти № 1 БПП в м. Борисполі УПП в Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову серії НК № 636084 від 30.04.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням Вишгородського районного суду у Київській області від 15.08.2019 позов задоволено, скасовано постанову серії НК № 3636084 від 30.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП, винесену заступником командира роти № 1 БПП в місті Борисполі УПП у Київській області ДПП Банаром Д.Є.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеним компетентною службовою особою в межах своїх повноважень та фотознімком приладу TruCam.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що керуючи транспортним засобом по вул.Київський Шлях у м.Бориспіль він рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год., а при складанні спірної постанови відповідачем не було враховано можливість похибки при фіксації швидкості транспортного засобу за допомогою приладу TruCam.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що скаржник просив здійснювати апеляційний розгляд справи без його участі, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30.04.2019 відповідачем складено постанову серії НК № 636084 (а.с. 34) про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої позивач керуючи автомобілем LEXUS LS 460 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в Київській області м. Бориспіль вул. Київський Шлях, 124 зі швидкістю 73 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту більш ніж на 20 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп.

Вважаючи зазначену постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується виключно на даних з постанови про накладення адміністративного стягнення, дійсність яких заперечується позивачем, а інших доказів, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, в процесі розгляду адміністративної справи не здобуто.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993, Законом України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 .

Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими,речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 73 КАС України).

Згідно із ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, проте доказів того, що позивач перевищив швидкість руху саме в межах населеного пункту більше як на 20 км/год., порушивши п. 12.4 ПДР України, суду не надано. Так, зокрема, відповідачем не надано відповідного відеозапису з приладу TruCam. Окрім цього, не надано також і фото дорожніх знаків на місці вчинення правопорушення, з яких би вбачалось, що правопорушення вчинено в межах населеного пункту.

З приводу зазначеного колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС 000722, на якому зафіксовано, що транспортний засіб Lexus LS 460, д.н.з. НОМЕР_2 рухався по вул. Київський Шлях у м. Бориспіль Київської області в районі б. 124 зі швидкістю 73 км/год., тобто з перевищенням дозволеної швидкості на 23 км.

Суд апеляційної інстанції враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 (а.с. 58).

При цьому, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13821, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15.11.2018 та чинного до 15.11.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС 000722, є придатним до застосування та відповідає вимогам технічної документації на вимірювач (а.с. 57).

При цьому, можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 №04/02/03-3008. (а.с. 61).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру, заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Таким чином, оскільки прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатація відповідає нормам чинного законодавства.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ± 2км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; ± 1 % в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 2 км/год. до 320 км/год.

Таким чином, зазначене спростовує доводи позивача про невідповідність роздруківки фотознімка здійсненого приладом TruCam LTI20/20 до належних доказів у справі, та спростовує висновки суду першої інстанції про необхідність долучення відповідного відеозапису з приладу TruCam, оскільки з наданого до суду матеріалу фотофіксації вбачається можливим встановити факт правопорушення позивачем, що свідчить про достатність цього доказу для встановлення повноти обставин справи.

З зафіксованої на фотознімку адреси, а саме: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 124, вбачається, що правопорушення вчинено позивачем саме в межах населеного пункту.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині, що позивачем жодним чином не заперечувалась та обставина, що він був зупинений відповідачем в межах населеного пункту, а саме в м. Борисполі, ані під час розгляду справи, ані в позовній заяві.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, відповідач в постанові серії НК № 636084 від 30.04.2019 вказує, що швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20 № ТСО 000722, але відповідач надав до суду свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки № 22-01/13821 від 15.11.2018 та експертний висновок від 27.09.2018 з додатком, експертний висновок на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС 000722. Отже, в оскаржуваній постанові відповідача, вказаний інший прилад яким вимірювалась швидкість руху.

З огляду на зазначене колегія суддів зауважує, що відповідно до матеріалів фотофіксації швидкість руху транспортного засобу позивача фіксувалася лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 № ТС 000722 (а.с. 56). Також, в свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13821 від 15.11.2018 (а.с. 57) в графі «назва та умовне позначення» зазначено лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 з серійним номером № ТС 000722. Наведене свідчить, що в оскаржуваній постанові наявна описка, яка не впливає на правомірність оскаржуваної постанови і законність дій відповідача при її складанні, оскільки носить несуттєвий характер, а факт використання позивачем лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 із серійним номером № ТС 000722, а не № ТСО 000722 підтверджується іншими наявними у справі доказами.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 636084 від 30.04.2019 складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже, приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника командира роти № 1 БПП в м. Борисполі УПП в Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду у Київській області від 15 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Текст постанови виготовлено 11 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма