Справа № 2а-17600/12/2670
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Файдюка В.В.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року, суддя Арсірій Р.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа: Голова комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цай Володимир Миколайович про визнання протиправним і скасування наказу,-

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к; поновити його на посаді заступника директора інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2012 року до дня поновлення на роботі.

В ході розгляду справи здійснено заміну відповідача Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду від 25 квітня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано ОСОБА_1 таким, що був звільнений з посади заступника директора інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 21 квітня 2016 року. Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 306004,50 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року змінено, абзац третій резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг працевлаштувати ОСОБА_1 на рівнозначну посаду, з якої його було звільнено наказом голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к». В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2017 року касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінено, в абзаці четвертому резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року замість суми в розмірі " 306004,50 гривень (триста шість тисяч чотири гривні, 50 копійок)" зазначити суму в розмірі " 304215 (триста чотири тисячі двісті п`ятнадцять) гривень". В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року встановлено судовий контроль за виконанням постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року № 2а-17600/12/2670. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повідомити суд про виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року № 2а-17600/12/2670 протягом 10 календарних днів з моменту постановлення даної ухвали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року накладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг штраф у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень за невиконання рішення суду. Штраф стягнуто: 20 000 (двадцять тисяч) грн. на користь Державного бюджету України. Стягувачем є Державна судова адміністрація України (код ЄДР 26255795; адреса: 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5); 20 000 (двадцять тисяч) грн. на користь позивача - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 . Відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг подати звіт про виконання рішення суду до 17.10.2019 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року та закрити провадження щодо судового контролю у справі №2а-17600/12/2670.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про стягнення штрафу за неподання звіту про виконання рішення суду та встановлення нового терміну для подання такого звіту, суд першої інстанції виходив з того, що після набрання рішенням суду законної сили відповідачем не було надано звіт про його виконання; відсутні будь-які підстави для ігнорування вимог статті 129-1 Конституції України та рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Нормативні приписи, закріплені у ч. 1 ст. 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, пп. «ґ» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, згідно яких у резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року у справ № 2а-17600/12/2670 стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 304215 (триста чотири тисячі двісті п`ятнадцять) гривень. Постанова набрала законної сили 05.07.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно відомостей ЄДР Нацкомфінпослуг не перебуває в процесі припинення. Відповідно, у вказаного державного органу відповідно до приписів бюджетного законодавства наявні відповідні бюджетні призначення - фонд для оплати праці. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 3 вказаного Закону від 05.06.2012, № 4901-VI у зв`язку з наявністю фонду у боржника, з якого має здійснюватися виплата заробітної плати, виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 визначеної постановою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 № 2а-17600/12/2670 має здійснюватися з фонду оплати заробітної плати Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Посилання Казначейства про необхідність надання згоди боржника на безспірне списання коштів на погашення виконавчого листа від 06.09.2018 року № 2а-17600/12/2670 є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з Порядком № 845 безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами, зокрема, без згоди боржника (п.2 вказаного Порядку).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова Вищого адміністративного суду від 05.07.2017 року у справі №2а-17600/12/2670 набрала законної сили 05.07.2017 року, проте з цієї дати, відповідач не надав жодних доказів, щодо того, що при формуванні бюджету на 2018, 2019 роки Нацкомфінпослуг було закладено суму стягнення на виконання вказаної постанови щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Отже, законних підстав щодо не виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017року у відповідача не було.

Посилання відповідача на причину не виконання виконавчого листа № 2а-17600/12/2670 узв`язку з бездіяльністю органу Казначейства щодо не здійснення безспірного списання коштів є безпідсавними, оскільки питання законності дій Державної казначейської служби України, щодо примусового виконання судового рішення вирішує суд в окремій справі № 640/13605/19 та воно не має відношення до розгляду звіту про виконання судового рішення.

Нацкомфінпослуг - як боржник має здійснювати самостійні дії для забезпечення виконання судового рішення. Однак, як вбачається з листів наданих суду Нацкомфінпослуг, адресованих Казначейству, Нацкомфінпослуг, категорично не погоджується та заперечує щодо здійснення списання коштів з рахунків оплати заробітної плати, вказує, що у разі списання коштів з вказаного рахунку, органом Казначейства буде порушено вимоги законодавства, наводить будь - які інші причини, які на думку суду можуть свідчити про перешкоджання виконання судового рішення.

Відповідно до резолютивної частини постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_1 здійснюватися з рахунку відповідного призначення.

Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що наданої копії повідомлення Казначейства про безспірне списання коштів з рахунку Нацкомфінпослуг на користь ОСОБА_3 в рамках виконання судового рішення у справі № 826/3284/18, суд зауважує, що надане повідомлення додатково свідчить про можливість виконання постанови и Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року шляхом безспірного списання коштів з рахунку боржника, цільовим призначенням якого являється виплата заробітної плати.

Доводи представника боржника про заборону добровільного виконання судового рішення з питань перерахування коштів в умовах встановленого Бюджетним кодексом України порядку використання бюджетних коштів судом до уваги не приймаються. Ймовірні наслідки порушення бюджетного законодавства є лише припущенням представника та не базуються на діючому законодавстві. У той же час обов`язковість судових рішень є Конституційним принципом.

При цьому варто наголосити, що у випадку наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторона у справі наділена правом звернутись до суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення (ст. 378 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням того, що після набрання рішенням суду законної сили не було надано звіт про його виконання, а також відсутні будь-які підстави для не виконання вимог статті 129-1 Конституції України та рішення суду у даній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для накладення на відповідача штрафу за невиконання постанови суду.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у сумі 1921,00 грн.

Отже, розмір штрафу визначено від 38 420 грн. до 76 840 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності накладення на відповідача штрафу у сумі 4000,00 грн, який підлягає стягненню з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з розподілом: 20 000 грн в дохід Державного бюджет України; 20 000 грн - на користь позивача.

Відповідно до ч.ч. 3, 6, 7 ст. 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши доводи позивача, викладені у заяві, прийняв законну ухвалу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Файдюк В.В.

Повний текст виготовлено: 12 листопада 2019 року.