Справа № 420/2363/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2363/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Лисевича Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Єфіменко К.С. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом старшого лейтенанта ОСОБА_1 , інструктора інструкторсько-методичного відділення з бойової армійської системи факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) до Начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника Гикало Юрія Вадимовича, Начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника Гикало Юрія Вадимовича, Начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника Гикало Юрія Вадимовича від 19.10.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани» на старшого лейтенанта ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати наказ начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 №1087-А від 08.12.2018 року в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому «догани».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м. Одеса) полковника ОСОБА_3 від 19.10.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани» на старшого лейтенанта ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, адвокат Лисевич Сергій Вікторович звернувся до суду із апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки тому, що відомості щодо відмови позивача прибути на шикування та поклав слухавку на усний наказ полковника ОСОБА_4 , відданий в телефонному режимі в присутності підполковника ОСОБА_5 та майора ОСОБА_6 , обставини неприбуття позивача на шикування та перевезення посвідчень про відрядження до ЦЗНП Військової академії були заявлені виключно під час судового розгляду стороною відповідачів та її свідками, які знаходяться у службовій підлеглості до відповідачів, і не співпадають з власними поясненнями відповідача та тих же свідків, які раніше надавались ними під час службового розслідування, у тому числі - шляхом власноручних письмових пояснень, а також не відповідають висновкам, які викладені в акті службового розслідування, що є в матеріалах справи. Апелянт вказує, що суд не звернув уваги на те, що під час проведення шикування для відправлення на полігон, яке зі слів учасників справи проводилось о 15.00 год. 17.10.2018 року біля КПП №2 Військової академії, позивачу не могло бути врученим посвідчення про відрядження та доведення вимог наказів проведення занять на ЦЗНП, оскільки вказані накази та посвідчення були оформленими лише на наступний день, 18.10.18 року.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи немає жодного доказу доведення до позивача Наказу № 218, і доводи позивача про те, що він дізнався про існування та зміст цього наказу лише після отримання матеріалів службового розслідування, не були спростованими відповідачами. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 22.10.2018 позивач не убув до ЦЗНП для проведення занять, тобто знову здійснив навмисне ухилення від виконання вимог командирів та своїх функціональних обов`язків, оскільки у нього була загальна інформація про його залучення до занять в ЦЗНВ, але про розклад цих занять йому нічого не було відомо. На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги, що наказ т.в.о Начальника Військової академії (м. Одеса) полковника Ю.О. Клята № 220 від 22.10.18 року, яким були винесені відповідні зміни до Наказу №218 і скасовано відрядження позивача, був виданий на підставі рапорту відповідача від 20.10.18 р., в якому безпосередній командир позивача, вже з 20.10.18 року просив начальника Військової академії відмінити відповідний пункт Наказу № 218 щодо вибуття апелянта у відрядження до ЦЗНП, тобто фактично прийняв рішення щодо залишення позивача в Військовій академії.

Апелянт також зазначає, що у позивача не було відомих йому причин та правових підстав відбувати у відрядження до ЦЗНП 22.10.2018 року, тобто всупереч висновкам суду він не здійснював навмисне ухилення від виконання вимог командирів та своїх функціональних обов`язків. Апелянт не погоджується з висновком суду, що 22.10.18 року позивачем був вчинений новий дисциплінарний проступок, оскільки факти його не прибуття до ЦЗНП починаючі з 19.10.18 року та в наступні дати знаходяться в причинно-слідчому зв`язку з фактом невиконання усного розпорядження відповідача від 19.10.18 р., за яке він вже був притягнутим до відповідальності, таким чином таке притягнення за результатами службового розслідування є повторним дисциплінарним стягненням за одне й те ж порушення, що на думку апелянта не відповідає вимогам ст.91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходить службу за контрактом у Збройних Силах України, що згідно положень п.17 ч.1 ст.4 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу за контрактом, що був 02.09.2015 р. укладений з Міністерством оборони України в особі відповідача-2, начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 . За вищевикладеними приписами законодавства позивач відноситься до постійного складу Військової академії (м.Одеса) та факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м. Одеса) та відповідачі є його прямими начальниками, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства.

15.10.2018 року позивач дізнався від старшого помічника навчальної частини факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) майора ОСОБА_7 інформацію про те, що в майбутньому, орієнтовно з 22.10.2018 року, в Центрі забезпечення навчального процесу Військової академії (м.Одеса) (надалі-«ЦЗНП»), який розташований в смт. Чорноморське Одеської області (військова частина НОМЕР_1 ), мають відбутись зайняття, в яких мав прийняти певну участь позивач.

З метою підготовки, інструктажу та видачі посвідчень про відрядження особовому складу факультету, який залучався до проведення ІМЗ у ЦЗНП, полковником ОСОБА_3 було визначено проведення шикування на 15:00 17.10.2018 року біля КПП №2 Військової академії (м. Одеса). Завдання щодо сповіщення особового складу полковником ОСОБА_3 було поставлено полковнику ОСОБА_4 , з метою виконання якого п-к ОСОБА_4 зателефонував ст. лейтенант) ОСОБА_1 , на що останній відмовився прибути на шикування та поклав слухавку. Свідками віддання цього усного розпорядження полковником ОСОБА_4 в телефонному режимі були підполковник ОСОБА_5 та майор ОСОБА_6 .

Згодом, ст. лейтенант ОСОБА_1 так і не прибув на 15 годину на шикування для відправлення на полігон, чим не виконав розпорядження начальника факультету та унеможливив вручення йому посвідчення про відрядження та доведення вимог наказів стосовно проведення ІМЗ з БАРС. В свою чергу посвідчення про відрядження на весь особовий склад, який залучався до ІМЗ з БАРС були перевезені до ЦЗНП Військової академії, про що позивачеві було також доведено 18.10.2018 року під час бесіди з полковником ОСОБА_3 , у присутності майора ОСОБА_6 .

Станом на 08:30 22.10.2018 року стало відомо, що позивач не убув до ЦЗНП для проведення занять, тобто знову здійснив навмисне ухилення від виконання вимог командирів та своїх функціональних обов`язків, а саме знаючи про необхідність проведення занять у ЦЗНП ВА не здійснив жодних заходів для виконання поставленого завдання, поставивши під загрозу зриву здійснення навчального процесу курсантів Військової академії.

Наказ по стройовій частині та посвідчення про відрядження було скасовано наприкінці дня 22.10.2018 року, коли остаточно стало відомо що позивач ОСОБА_1 не прибув для проведення занять до ЦЗНП. Тому станом на час проведення занять 22.10.2018 року які повинен був проводити позивач у ЦЗНП. наказ про його відрядження та посвідчення про відрядження були чинними, в зв`язку з чим відповідно існували усі підстави для вибуття позивача до ЦЗНП для проведення занять.

Вважаючи протиправним та такими, що підлягають скасуванню рішення від 19.10.2018 року та наказ №1087-А від 08.12.2018 року в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні правові підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання усного наказу командира полковника ОСОБА_3 17.10.2018 року (вказане рішення оголошене позивачу 19.10.2018 року) так й за неявку на проведення планових навчань 22.10.2018 року згідно наказу начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 №1087-А від 08.12.2018 року в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому «догани» Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення полковника ОСОБА_3 від 19.10.2018 року про оголошення позивачу «суворої догани» не може бути визнано законним з огляду на необґрунтованість застосованої міри дисциплінарного покарання.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Тобто, для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем положень КАС України є визначення предмету позову та дата виникнення спірних правовідносин.

Предметом позову в даному випадку є правомірність рішення начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника ОСОБА_3 від 19.10.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани» на старшого лейтенанта ОСОБА_1 , а також правомірність наказу начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 №1087-А від 08.12.2018 року в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому «догани».

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права при проходженні публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Отже, для звернення до суду із вказаними вимогами відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України встановлюється місячний термін з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав та інтересів.

Відтак, в даному випадку строк позовної давності обчислюється з того моменту, коли позивач дізнався про прийняття рішення начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника ОСОБА_3 від 19.10.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани» та прийняття оскаржуваного наказу №1087-А від 08.12.2018 року.

Відповідно до положень ст. 159 КАС України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно норм ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається з позовної заяви (а.с. 7), 22 жовтня 2018 року позивачу стало відомо, що 19 жовтня 2018 року начальник факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м. Одеса) полковник ОСОБА_3 наклав на нього дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани». Вказані обставини, відповідно до положень ч. 1 ст. 78 КАС України визнаються в позовній заяві, яка є заявою по суті справи, відповідно доказуванню не підлягають.

Таким чином, останнім днем для звернення до суду із позовною вимогою про визнання протиправним та скасування рішення начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника ОСОБА_3 від 19.10.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани» на старшого лейтенанта ОСОБА_1 є 23 листопада 2018 року.

Як вбачається з позовної заяви (а.с. 7), з наказом начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 №1087-А від 08.12.2018 року в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому «догани» позивач ознайомився 23 січня 2019 року, що додатково було підтверджено представником позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Вказані обставини, відповідно до положень ч. 1 ст. 78 КАС України визнаються в позовній заяві, яка є заявою по суті справи, відповідно доказуванню не підлягають.

Таким чином, останнім днем для звернення до суду із позовною вимогою про визнання протиправним та скасування наказом начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 №1087-А від 08.12.2018 року в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому «догани» є 24 лютого 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду із позовом лише 17 квітня 2019 року, чим порушив строки для звернення до суду, встановлені статтею 122 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Пунктом 8 ч.1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, положеннями ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасне звернення за судовим захистом до суду першої інстанції.

Також, колегія суддів вважає, що у позивача було достатньо часу своєчасно реалізувати право на звернення до суду, а саме оскарження рішення та наказу про накладення дисциплінарного стягнення до суду у встановлені КАС України строки, при цьому матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом та позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для залишення позовної заяви старшого лейтенанта ОСОБА_1 , інструктора інструкторсько-методичного відділення з бойової армійської системи факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) до Начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника Гикало Юрія Вадимовича, Начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу без розгляду .

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Зазначені норми права визначають підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у разі пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лисевича Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року по справі за адміністративним позовом старшого лейтенанта ОСОБА_1 , інструктора інструкторсько-методичного відділення з бойової армійської системи факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) до Начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника Гикало Юрія Вадимовича, Начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу скасувати.

Позовну заяву старшого лейтенанта ОСОБА_1 , інструктора інструкторсько-методичного відділення з бойової армійської системи факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) до Начальника факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення Військової академії (м.Одеса) полковника Гикало Юрія Вадимовича, Начальника Військової академії (м.Одеса) генерал-майора Гуляка Олега Вікторовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко