Справа № 160/10419/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 листопада 2019 року Справа № 160/10419/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова Вікторія Станіславівна, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій позивач просить скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська управління юстиції Шулях О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2006 р., що належить ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 .

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/10419/19 передана на розгляд судді Віхровій В.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 р. позовну заяву було залишено без руху з наданням 10-денного строку з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та належним чином завірених копій додатків, наданих до позовної заяви.

06.11.2019 р. через канцелярію суду, на виконання вимог ухвали від 25.10.2019 р. позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду та копії додатків до позову.

В обґрунтування заяви про поновлення строків звернення позивач зазначає, що не є учасником будь-якого виконавчого провадження, що є відкритим та виконується відділом державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Дніпро управління юстиції. Натомість за змістом ст. 287 КАС України з позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС може звернутися саме учасник виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій. Відтак ОСОБА_1 вважає недоцільним застосування при розгляді цієї справи особливостей, визначених ст. 287 КАС України, в тому числі передбаченого нею 10-денного строку звернення до адміністративного суду. Позивач оскаржує постанову 02.06.2006 року ВДВС у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ щодо не зняття арешту з майна позивача, накладеного на підставі постанови в справі про порушення митних правил. Водночас, як вбачається з позовної заяви та підтверджується доданими до неї матеріалами, Шевченківський відділ Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомив, що вказане виконавче провадження відсутнє на підставі даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, на примусовому виконанні у відділі ДВС виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 не перебуває. Отже, на думку позивача, у даному випадку позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів не як сторона виконавчого провадження та фактично оскаржує бездіяльність органу ДВС, що не пов`язана з проведенням виконавчих дій в межах чинного виконавчого провадження.

Дослідивши зміст заяви, матеріали справи, вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Положенням статті 129 Конституції України та ст. 8 КАС України, відповідно до яких усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року «Надточій проти України» принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Приписами ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) визначені загальні строки звернення до суду.

В ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Нормами КАС України оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця виокремлені у статті 287 Кодексу.

Провадження даної категорії справ відрізняються певними особливостями, зокрема, для них застосовується скорочені строки розгляду та спеціальні строки позовної давності.

Згідно ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, у відділі державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська на примусовому виконанні знаходилась постанова у справі про порушення митних правих №0052/110000000/06 від 11.04.2006 р. про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2006 р. з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на усе майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 11.12.1997 р. Бабушкінським РВ УМВС у Дніпропетровській області на суму 17000,00 та встановлено заборону його відчуження.

В п.4 даної постанови вказано, що остання може бути оскаржена в 10-денний строк з моменту її одержання.

Також, матеріали справи вказують, що постанова у справі про порушення митних правих №0052/110000000/06 від 11.04.2006 р. у відношенні до ОСОБА_1 була скасована та справа закрита у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (лист Прокуратури Дніпропетровської області №04/4-2239-06 від 06.06.2006 р., подання Прокуратури Дніпропетровської області про скасування постанови у справі про порушення митних правих №0052/110000000/06 від 11.04.2006 р. №04/4-46 вих.06 від 06.06.2006 р., лист Державної митної служби №20/04619 від 06.07.2006 р., постанова Державної митної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правих №0052/110000000/06 від 11.04.2006 р. та закриття справи від 04.07.2006 р.).

Листом Шевченківського відділ ДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №03-2/18193 від 30.07.2019 р. повідомлено ОСОБА_1 , що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дій, на примусовому виконанні у відділі ДВС виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) не перебуває; актуальних арештів та обмежень відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державному реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) не існує.

При цьому, вважаючи порушеними свої права, позивач звернулась до суду з позовом про оскарження постанови державного виконавця про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2006 р. саме як учасник виконавчого провадження (боржник) та посилається у позові на порядок та строки оскарження, що передбачені статтею 287 КАС України. В п. 1 позовних вимог просить суд поновити строки звернення до суду.

Зі змісту поданих позивачем документів до позовної заяви та до заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається жодних обґрунтувань причин пропуску строку звернення до суду, не зазначаються обставини з яких/після настання яких вона дізналася про порушення її прав та інтересів (як то отримання тих чи інших документів державної виконавчої служби, виклик до державної виконавчої службу, оскарження рішень державного виконавця ін.).

Окремо слід зазначити, що пояснення з даного приводу також відсутні. Звернувшись до суду в порядку статті 287 КАС України, при поданні заяви про поновлення строку звернення до суду позивач зауважила, що не є учасником виконавчого провадження, вказуючи на його відсутність, а отже змінила первинно обраний спосіб захисту.

За таких обставин, суд вважає невиконаними вимоги суду, направлені на усунення недоліків позову шляхом подання доказів поважності причин пропуску строку до суду.

Такі дії позивача свідчать про пасивну поведінку з її боку та відсутність сприяння у розгляді його справи.

Положенням статті 129 Конституції України та ст. 8 КАС України визначено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року «Надточій проти України» принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, насамперед його статтями 122, 160-161.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

У рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Креуз проти Польщі», (заява № 28249/95) вказав, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Таким чином, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

КАС України визначає вимоги до подання позовної заяви, які закріплені ст.ст. 160, 161 цього кодексу, які позивачем не були додержані та не усунуті під час залишення позовної заяви без руху. У зв`язку із чим, подані відомості та наведені доводи недостатні для відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У відповідності до ч.2 ст.76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи викладене, детально дослідивши наявні докази, суд зазначає, що поданих відомостей не достатньо для відкриття провадження у справі.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу на підставі п. 1 ч.4 ст. 169 КАС України.

Відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст. 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно Довідки відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №323, яка міститься в матеріалах справи, суддя Віхрова В.С. перебувала у щорічній відпустці з 05.11.2019 р. по 13.11.2019 р.

Враховуючи, що позивачем була подана заява про поновлення строку звернення до суду з додатками 06.11.2019 р., останні надійшли на розгляд судді та були розглянуті 14.11.2019 р.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 8, 76, 121, 122, 160, 161, 169, 287 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови державного виконавця, - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295 КАС України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова
Ухвала не набрала законної сили 14.11.19 Суддя Згідно з оригіналом Помічник судді В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун