Справа № 620/302/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 листопада 2019 року
Київ
справа №620/302/19
адміністративне провадження №К/9901/24512/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 620/302/19
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказу від 28 грудня 2018 року та наказу від 04 січня 2019 року № 10 в частині
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, прийняте в складі головуючого судді Кашпур О. В.,
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Лічевецького І. О., суддів Ісаєнко Ю. А., Мельничука В. П.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. 28 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
1.1. Визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 грудня 2018 року №1305 «Про результати службового розслідування по факту допущення втрати ресурсів продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн»;
1.2. Визнати протиправним і скасувати пункт 3 підпункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04 січня 2019 року №10 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за підсумками роботи за грудень 2018 року» начальнику речової служби військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 за підсумками роботи за грудень 2018 року премія встановлена в розміру 0%.
2. Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що наказом від 28 грудня 2019 року №1305 його безпідставно притягнуто до повної матеріальної відповідальності. Позивач наполягає на тому, що притягнення до повної матеріальної відповідальності військовослужбовця можливе лише у виключних випадках та за доведеності вини у завданні шкоди. Підставою для такої відповідальності є умисне знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачення військового майна військовослужбовцем або вчинення інших умисних протиправних дій. Позивач зазначає, що за результатами проведеного розслідування документально не підтверджено вини позивача в розтраті наборів сухих продуктів. Позивач також зауважує, що відповідачем порушено строки притягнення до матеріальної відповідальності та допущено повторне притягнення його до відповідальності за одне й те саме правопорушення. Щодо наказу про преміювання, позивач уважає, що оскільки підставою для його прийняття став протиправний наказ про притягнення його до матеріальної відповідальності, то він підлягає скасуванню як похідний.
3. Відповідач позовних вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. За доводами представника відповідача службовим розслідуванням установлено всі складові, що дають підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а саме: заподіяння шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок та наявність шкоди. Порушення строків притягнення позивача до відповідальності не є підставою для скасування цього наказу, адже ані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, ані іншим нормативним актом не передбачено такої підстави для скасування наказу. Відповідач уважає, що підставою для притягнення до відповідальності може бути не лише акт службового розслідування, але й проведений аудит, тому порушення вимог статті 61 Конституції України не відбулося, до обмеженої матеріальної відповідальності позивача притягнуто за наслідками проведеного аудиту, а до повної відповідальності за наслідками проведеного службового розслідування. Щодо скасування наказу про преміювання ОСОБА_2 , то відповідач вважає, що вирішення такого питання належить до дискреційних повноважень в/ч А 1815.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Старший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника речової служби цієї військової частини.
5. У період з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року Північно-східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено аудит відповідності діяльності служби паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 за період з 06 травня 2015 року по 28 лютого 2018 року, , про що складено довідку від 26 квітня 2018 року.
6. Згідно цієї довідки в ході аудиту зокрема, установлено що за усною вказівкою командира частини (без видання наказу) та без повідомлення про це стройової частини та посадових осіб продовольчої служби, начальником речової служби старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки заступника командира частини з тилу (в зоні проведення АТО) було видано особовому складу ГНСП у кількості 549 комплектів на загальну суму 136 525,32 грн., при цьому військовослужбовці одночасно забезпечувались наборами сухих продуктів, внаслідок чого було порушено вимоги примітки 4 до норми №10-ПНСП Постанови про харчування № 426, та допущено безпідставне списання з обліку продовольство.
7. Крім того були встановлені факти, коли при переміщенні військової частини із зони проведення АТО до місць проведення заходів відновлення боєздатності, військовослужбовцям частини були видані ПНСП у кількості 3 325 комплектів, але в порушення приміток 2 до норми №10-ПНСП, якою зазначено, що «у дні забезпечення повсякденним набором сухих продуктів харчування за іншими нормами не здійснюється», військовослужбовці з продовольчого забезпечення за нормою №1-загальновійськова не виключались, внаслідок чого було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг (продуктів харчування) у кількості 3325 д/в на загальну суму 172 767,00 грн.
8. 05 квітня 2018 року наказом командира (з адміністративно-господарської діяльності) в/ч НОМЕР_1 № 600 «Про призначення службового розслідування» ОСОБА_3 призначено провести службове розслідування про факту неефективного використання повсякденних наборів сухих продуктів та групових наборів сухих продуктів, які були отримані лейтенантом ОСОБА_1 , начальником речової служби тилу.
9. 14 травня 2018 року наказом командира (з адміністративно-господарської діяльності) в/ч НОМЕР_1 № 873 «Про продовження терміну службового розслідування» продовжено термін проведення по факту неефективного використання повсякденних наборів сухих продуктів та групових наборів сухих продуктів до 21 травня 2018 року.
10. Результати розслідування оформлено актом, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 , в якому запропоновано притягнути помічника начальника речової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 7 837,50 грн.
11. 20 червня 2018 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 616 ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення на суму 7 837, 50 грн.
12. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2218 від 24 грудня 2018 року «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування щодо відшкодування втрат продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн та встановлення винних осіб.
13. За результатами службового розслідування було складено акт від 28 грудня 2018 року, яким установлено, що за результатами аудиту відповідності продовольчої служби в/ч НОМЕР_1 за період з 06 травня 2015 року по 18 вересня 2017 року в системі внутрішнього контролю за організацією обліку та наявності матеріальних засобів, обліку особового складу та тих, хто харчується у в/ч НОМЕР_1 , не забезпечено дотримання вимог нормативних документів, зокрема,
13.1. Під час перевірки наданих документів щодо використання групових наборів сухих продуктів (далі ГНСП) за усною вказівкою командира частини без повідомлення про це стройової частини та посадових осіб продовольчої служби, внаслідок чого в порушення примітки 4 до норми №10-ПНСП Постанови про харчування № 426, військовослужбовці одночасно забезпечувались як наборами сухих продуктів, так і продуктами харчування за нормою №1-загальновійськова, старшим лейтенантом ОСОБА_1 була допущена понаднормова видача ГНСП у кількості 549 комплектів, що в свою чергу призвело до їх безпідставного списання з обліку на загальну вартість 136 525,32 грн;
13.2. Крім того, встановлені факти, що при переміщенні військової частини із зони проведення АТО до місць проведення заходів відновлення боєздатності, військовослужбовцям частини були видані повсякденні набори сухих продуктів (далі ПНСП) у кількості З 325 комплектів, але в порушення приміток 2 до норми №10-ПНСП, якою визначено, що «у дні забезпечення повсякденним набором сухих продуктів харчування за іншими нормами не здійснюється», військовослужбовці з продовольчого забезпечення за нормою №1-загальновійськова не виключались, внаслідок чого було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг (продуктів харчування) у кількості 3 325 комплектів на загальну суму 172 767 грн.
14. Таким чином, аудитом установлено, що внаслідок недотримання встановленого порядку забезпечення наборами сухих продуктів, старшим лейтенантом ОСОБА_1 допущено порушення вимог приміток 2 та 4 до норми № 10-ПНСП Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту»), внаслідок чого військовослужбовці одночасно забезпечувались як ПНСП (ГНСП), так і продуктами харчування, і як результат допущені втрати ресурсів продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн.
15. Наказом начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2018 року № 1305 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 301 454,82 гривень (триста одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири гривні) 82 копійки.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

16. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року, позов задоволено частково.
16.1. Визнано протиправним і скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 грудня 2018 року №1305 «Про результати службового розслідування по факту допущення втрати ресурсів продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн».
16.2. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
17. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини позивача у вчиненні порушення. Натомість в наказі зазначено, що позивач проводив видачу повсякденних наборів сухих продуктів на підставі усних розпоряджень колишнього командира частини полковника ОСОБА_4 , а під час службового розслідування цьому факту не було дано належної оцінки.
18. Крім того, суд першої інстанції зауважив на неможливості двічі притягнути позивача до відповідальності на підставі одних і тих самих обставин.
19. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду, при цьому зауваживши, що порушення встановленого пунктом 17 Положення про матеріальну відповідальність строку проведення службового розслідування, не є підставою для скасування оспорюваного наказу, оскільки за його змістом, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), то розслідування взагалі може не проводитись.

ІV. Касаційне оскарження
20. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 28 серпня 2019 року.
21. У касаційній скарзі відповідач уважає оскаржувані судові рішення необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині задоволення позовних вимог і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
22. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на те, що службовим розслідуванням за наслідком аудиту виявлено недостачу продовольчих запасів на загальну суму 309 292,32 грн. Відповідач уважає, що суди попередніх інстанцій дійшли хибних висновків про подвійне притягнення позивача до відповідальності, оскільки вперше його притягнуто до відповідальності за незабезпечення економного та правильного витрачання майна продовольчої служби, внаслідок чого були допущені втрати ресурсів продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн.
23. Відповідач наголошує, що порушення встановленого пунктом 17 Положення про матеріальну відповідальність строку проведення службового розслідування, не є підставою для скасування оспорюваного наказу, оскільки за його змістом, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), то розслідування взагалі може не проводитись.
24. 03 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано з Чернігівського окружного адміністративного суду справу № 620/302/19.
25. 16 жовтня 2019 року справа № 620/302/19 надійшла до Верховного Суду.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

26. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
27. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
28. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30. Постанова Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95 - ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» (далі Положення № 243/95-ВР)
31. За змістом пункту 2 Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
31.1. Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
31.2. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
32. Пунктами 3 - 5 Положення № 243/95-ВР визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
32.1. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
32.2. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
32.3. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.
32.4. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
32.5. Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнено до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
33. Пунктом 13 Положення № 243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
34. Згідно з пунктами 16 - 18 Положення № 243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
34.1. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
34.2. У разі виявлення нестачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) або інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, організацій та установ - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).
34.3. Суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.
34.4. Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
34.5. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
34.6. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
34.7. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
34.8. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
34.9. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
34.10. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
35. Відповідно до пункту 19 Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

VІ. Позиція Верховного Суду

36. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
37. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
38. Судами попередніх інстанцій установлено, що ані аудитом, ані службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача в утраті військового майна, оскільки встановлено лише факт порушення порядку забезпечення особового складу наборами сухих продуктів та відтворено пояснення позивача, що він виконував усні накази командира.
39. За установлених обставин правильними є висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач не довів вини саме позивача як підстави для його притягнення до повної матеріальної відповідальності в порядку, визначеному пунктом 13 Положення № 243/95-ВР.
40. Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, у той час як Положенням № 243/95-ВР передбачено як повну, так і обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, в порядку судового контролю зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.
41. Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року № 813/2751/17.
42. У поясненнях до касаційної скарги відповідач вказує, що позивача було спочатку притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності, а потім до повної, оскільки було проведено незалежну аудиторську перевірку, якою встановлено недостачу майна, переданого під звіт, перекручування звітних даних, допущених позивачем.
43. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, висновком службового розслідування, призначеного 24 грудня 2018 року, відтворено висновки аудиту, проведеного з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року, а також попереднього службового розслідування, призначеного на підставі наказу командира (з адміністративно-господарської діяльності) в/ч А 1815 від 05 квітня 2018 року № 600, за наслідками яких позивача вже було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності. Жодних інших порушень актом службового розслідування від 28 грудня 2018 року не встановлено, раніше виявлених не конкретизовано, додаткових відомостей, які б давали підстави для притягнення до повної відповідальності саме позивача не встановлено.
44. За встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивача фактично було двічі притягнуто до відповідальності за вчинення одного й того самого проступку.
45. Посилання відповідача на те, що за пунктом 17 Положення № 243/95-ВР наказ про притягнення винних може прийматися без проведення службового розслідування за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду, є безпідставними, оскільки в цій справі проводилося службове розслідування, отже дотримання строків, порядку його проведення, а також строків, визначених для прийняття наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, є обов`язковим.
46. Решта доводів касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції та постанові суду апеляційної інстанції.
47. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
48. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди всебічно перевірили обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

VІІ. Судові витрати

49. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року в справі № 620/302/19 залишити без змін.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н. В. Шевцова

Судді: В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич