Справа № 640/10357/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання дій протиправними дій та рішень відповідача, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч.4 ст. 169 КАС України, внаслідок не усунення позивачем у встановлений судом строк недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на відсутність підстав для повернення позовної заяви, оскільки вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху є невмотивованими та спростовуються наявними у справі матеріалами.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу в десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали усунути зазначені в ній ухвалі недоліки шляхом надання суду завірених у встановленому порядку копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.

Вказана ухвала суду від 18 червня 2018 року була отримана позивачем особисто 10 липня 2019 року, що підтверджується даними наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором 466.

З матеріалів справи, вбачається, що отримавши ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2019 року позивачем було подано до суду заяву про відвід головуючого судді від участі у розгляді справи за його позовом.

Встановивши, що станом на 19 серпня 2019 року жодних документів на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 18 червня 2019 року від позивача до суду не надходило, так само як і клопотання чи заяви про продовження процесуального строку, встановленого судом, або про неможливість виконати ухвалу суду з обґрунтуванням поважних причин, Окружний адміністративний суд м. Києва керуючись приписами п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України ухвалив рішення повернути позовну заяву позивачу. Крім того, у вказаній ухвалі від 19 серпня 2019 року суд першої інстанції зазначив, оскільки адміністративний позов підлягає поверненню підстави для розгляду заяви позивача про відвід головуючого судді від участі у розгляді даної справи - відсутні.

Переглядаючи матеріали справи, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зобов`язаний з`ясувати чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Разом з цим, положеннями ч.1 ст.161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Також, приписами ч. 4 вказаної норми передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Зі змісту наведених норм вбачається, що КАС України покладає обов`язок на позивача подати разом з позовною заявою докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Водночас, якщо такі докази є додатком до позовної заяви, то позивач також зобов`язаний надати таку кількість їх копій, яка дорівнює кількості учасників справи.

Ця норма має на меті створення умов для забезпечення рівних можливостей учасникам справи для підготовки до справи.

Аналогічної правової позиції дотримується також Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду про що останнім зазначається, зокрема, у постанові від 15 травня 2019 року по справі № 160/7450/18.

Водночас, колегія суддів зауважує, що згідно з положеннями ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як вбачається з матеріалів справи, в додатках до позовної заяви позивачем було вказано перелік доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, проте ці докази позивач надав до суду лише в одному примірнику (для суду) та разом з цим у позовній заяві зазначив, що всі вказані ним у додатках документи знаходяться/мають знаходитись у розпорядженні відповідача, за винятком додатку № 20, який додано до копії позовної заяви (для відповідача). Також у позовній заяві позивач вказав про те, що належним чином завірені копії документів вказаних у п. 16 та п. 17 додатків до позовної заяви він надати суду не може, оскільки оригінали цих документів знаходяться у відповідача.

У свою чергу, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вказаних доводів позивача не врахував та відповідно не застосував положення ч. 9 ст. 79 КАС України, якими передбачено право суду приймати докази подані учасником справи до суду (без надання останнім доказів щодо направлення копій цих документів іншим учасникам справи або надання суду їх копій відповідно до кількості учасників справи), якщо такі докази є в наявності у інших учасників справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Зокрема, у рішенні по справі «Miragall Eckolano v.» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Perez de Rada Cavanilles v.» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

За встановлених обставин справи на наведених норм процесуального законодавства з урахуванням практики Європейського Суду колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку вказані судом першої інстанції недоліки позовної заяви не є істотними, оскільки не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі, так само як і не порушують жодних прав відповідача на належну підготовку до справи з урахуванням того, що всі додані позивачем до позовної заяви докази є (або мають бути) у розпорядженні відповідача.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта, що залишаючи позовну заяву без руху та повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про залишення позовної заяви без розгляду судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі у вказаній частині спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року про повернення позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо доводів апелянта про порушення суддею першої інстанції вимог процесуального законодавства та позбавлення позивача права на незалежний та безсторонній суд у зв`язку із залишенням його заяви про відвід судді без розгляду, колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 39 КАС та ч. 1, 3, 4 ст. 40 відвід може бути заявлено лише після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311, 320-322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року про повернення позовної заяви - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович