Справа № 420/3837/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3837/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Щербини Олени Володимирівни від 22.05.2019 ВП №51323659 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що на підставі виконавчого листа №755/20773/14-ц виданого 31.10.2014 Дніпровським районним судом м.Києва з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 1714714,37 грн. 22.05.2019 постановою про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №51323659 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 173226,51 грн. Разом з тим, постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №57760608 від 22.11.2018 приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. відкрито провадження за вищезазначеним виконавчим листом, а також стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у розмірі 173 226,15 грн. Як зазначала позивач, на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки від 21.03.2019 згідно вищезазначеного виконавчого документу з ОСОБА_1 стягнуто 570 850,99 грн., у тому числі винагороду державного виконавця. Отже, позивач вважав, що за таких умов відбувається стягнення виконавчого збору і основної винагороди приватного виконавця за примусове виконання одного і того ж виконавчого листа, що суперечить вимогам діючого законодавства. Позивач зазначала, що старший виконавець ОСОБА_2 виконавчий документ не виконав, а повернув його стягувачу та зазначений виконавчий документ виконано частково приватним виконавцем Парфьоновим Г.В., що підтверджується актом про реалізацію предмета іпотеки від 21.03.2019 ОСОБА_1 , посилаючись на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 15.02.2018 по справі №910/1587/1 зазначала, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем не будь-яких дій пов`язаних з організацією виконавчого провадження, а виключно дій по фактичному стягненню з боржника присуджених за виконавчим документом сум, тобто дії за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Таким чином, на думку позивача, у вказаних правовідносинах відбувається подвійне стягнення з позивача по справі виконавчого збору за виконання в виконавчого листа №755/20773/14-ц виданого 31.10.2014 Дніпровським районним судом м.Києва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що з матеріалів виконавчого провадження №51323659, 02.06.2016, державним виконавцем Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Іскра С.О. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листав №755/20773/14, виданого 31.10.2014р. Дніпровським районним судом м.Києва «про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1732261,51грн.».

Постановою державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 25.10.2018 по у ВП №51323659, при примусовому виконанні виконавчого листа №755/20773/14 виданого 31.10.2014 Дніпровським районним судом м.Києва «про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1732261,51грн.» повернуто вказаний виконавчий лист.

Із вказаної постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.10.2018 у ВП №51323659 вбачається, що виконавчий документ було пред`явлено за місцем знаходження майна боржника на території Овідіопольського району, а саме: земельна ділянка та садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У ході примусового виконання виконавчого провадження, зазначене майно було арештовано, оцінено та передано на реалізацію. Згідно повідомлення Одеської області «СЕТАМ»: перші, другі та треті торги не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених покупців. Стягувачу запропоновано залишити за собою непродане майно у рахунок погашення боргу, однак від стягувача надійшла заява про відмову залишення не проданого майна за собою в рахунок погашення боргу.

Постановою начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костенко Р.В. від 22.05.2019 при перевірці виконавчого провадження ВП №51323659 вирішено постанову від 25.10.2018 ВП №51323659 скасувати; зобов`язати старшого державного виконавця Щербину О.В. винести постанову про стягнення виконавчого збору по ВП 51323659 з боржника ОСОБА_1 ; зобов`язати старшого державного виконавця Щербину О.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження по ВП 52696746 згідно пункту 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 у ВП №51323659, згідно постанови при перевірці виконавчого провадження від 22.05.2019, вирішено скасувати «постанову про повернення виконавчого документа стягувачу» від 25.10.2018 з виконання виконавчого листа №755/20773/14, виданого 31.10.2014 Дніпровським районним судом м.Києва «про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1732261,51 грн.».

Постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 про стягнення виконавчого збору у ВП №51323659, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі « 0,00» грн.

Постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу, постановлено повернути стягувачу виконавчий лист №755/20773/14, виданого 31.10.2014 Дніпровським районним судом м. Києва, у порядку пункту 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, не погоджуючись із постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 про стягнення виконавчого збору у ВП №51323659 звернувся до суду із позовними вимогами про її скасування.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваною постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 у ВП №51323659 фактично не стягнуто з позивача виконавчий збір.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про виконавче провадження».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За правилами пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

На підставі частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В ході судового розгляду встановлено, що з матеріалів виконавчого провадження №51323659 постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 про стягнення виконавчого збору у ВП №51323659 відповідно до статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі « 0,00» грн. Докази скасування чи внесення змін, зокрема і щодо суми стягнення виконавчого збору, до вказаної постанови від 22.05.2019 у ВП №51323659 відсутні.

Так, частиною 2 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р.

N6-зп по справі N18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Колегія суддів погоджується з тим, що оскільки оскаржуваною постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. від 22.05.2019 у ВП №51323659 фактично не стягнуто з позивача виконавчий збір, права позивача не порушено та вказане рішення не має для останнього будь-яких правових наслідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що відбувається стягнення виконавчого збору і основної винагороди приватного виконавця за примусове виконання одного і того ж виконавчого листа, що суперечить вимогам діючого законодавства відхиляються колегією суддів, оскільки як вбачається з постанови від 22.05.2019 про стягнення виконавчого збору у ВП №51323659, з ОСОБА_1 стягнуто 0 грн. виконавчого збору.

З цих підстав необґрунтованими є також посилання на правову позицію Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 910/1587/13.

Доводи апеляційної скарги щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2019 ВП 59200317 також не сприймаються апеляційним судом, оскільки зазначена постанова не є предметом розгляду цієї справи.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі № 420/3837/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик