Справа № 400/1843/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

14 листопада 2019 р.справа № 400/1843/19
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправною та скасування податкової вимоги від 23.04.19 р. № 35440-50
В С Т А Н О В ИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС у Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23 квітня 2019 р. № 35440-50.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. В жовтні 2018 р. ревізорами ГУ ДФС у Миколаївській області була проведена фактична перевірка, за наслідками якої встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 3 п. 12 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". За наслідками перевірки, відповідач прийняв три податкові повідомлення-рішення, якими застосував до позивача штрафні санкції, загальна сума яких склала 117 389,20 грн. Не погодившись з правомірністю цих рішень, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України, яка прийняла скарги до розгляду і в наступному надіслала позивачу рішення про продовження строку розгляду скарг. Позивач стверджує, що рішення ДФС України, прийняте за результатами розгляду скарг, після закінчення строків їх розгляду, ним не отримувалось, що за приписами ст. 56 п. 56.9. абз. 3 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), прирівнюється до повного задоволення скарг. На підтвердження цього факту, ним надана роздруківка з сайту Укрпошти, в якій зазначено, що кореспонденція на адресу позивача від ДФС України була повернута у зв`язку з неповною адресою. В травні 2019 р. позивач отримав спірну вимогу, якою йому визначено податковий борг в сумі 83 304,20 грн., але так як рішення ДФС України ним не отримувалась, то його податковий борг не набув статусу узгодженого, що виключає прийняття відповідачем податкової вимоги. Також, позивач зазначає, що сума грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями не збігається із сумою податкового боргу за податковою вимогою.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Податковий борг ФОП ОСОБА_1 за даними інтегрованої картки платника податків складає 83 389,20 грн. У зв`язку з адміністративним оскарженням податкових повідомлень-рішень, з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 були виключені штрафні санкції на вказану суму. Так як у задоволені скарг позивача ДФС України було відмовлено, то облік штрафних санкцій поновлено в квітні 2019 р. Станом на час розгляду справи в суді, за позивачем рахується податковий борг в сумі 83 304,20 грн. (а. с. 41-42).

Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що рішення ДФС України про результати розгляду його скарг на податкові повідомлення-рішення не було йому надіслано у встановленому ПК України порядку, а тому у відповідача не виникло права на прийняття податкової вимоги (а. с. 48-50).

Позовна заява залишалась без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а. с. 24-25).

Справа розглянута в спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи.

Позивач клопотав про розгляд справи за відсутності свого представника (а. с. 150).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідно до ст. 205 ч. 9 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі наведеної норми, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, в жовтні 2018 р. ревізори ГУ ДФС у Миколаївській області провели фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якої було зроблено висновок про порушення ним ст. 3 п. 12 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Крім того, відповідач встановив порушення ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", що виявилось у зберіганні тютюнових та алкогольних товарів без марок акцизного збору.

12 грудня 2018 р. ГУ ДФС у Миколаївській області прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № 000268, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 70 219,20 грн.;

- № 000269, яким застосовано штраф в розмірі 34 000,0 грн.;

- № 000270, яким застосовано штраф в розмірі 13 170,0 грн. (а. с. 11-13).

14 січня 2019 р. ФОП ОСОБА_1 подав до ДФС України скарги на вищезазначені податкові повідомлення-рішення (а. с. 14-15).

6 лютого 2019 р. ДФС України прийняла Рішення про продовження строку розгляду скарг до 18 березня 2019 р. включно (а. с. 16).

18 березня 2019 р. ДФС України прийняла Рішення про результати розгляду скарг № 12413/6/99-99-11-060125 (надалі - Рішення від 18 березня 2019 р.), яким відмовила позивачу в задоволенні його скарг і залишила податкові повідомлення-рішення № № 000268, 000269, 000270 без змін (а. с. 19-20).

У зв`язку із залишенням скарг позивача без задоволення, 23 квітня 2019 р. ГУ ДФС у Миколаївській області прийняла податкову вимогу № 35440-50 (надалі - Податкова вимога), якою визначила суму податкового боргу ФОП ОСОБА_1 в розмірі 83 304,20 грн. (а. с. 10).

Позивач стверджує, що ним вищезазначене Рішення від 18 березня 2019 р. не отримувалось.

В матеріалах справи мається адвокатський запит до ДФС України, в якому представник ФОП Дробот В ОСОБА_2 просить повідомити причини не надсилання рішення про результати розгляду скарг або надати докази надсилання такого рішення позивачу (а. с. 17).

На адвокатський запит ДФС України повідомила, що Рішення від 18 березня 2019 р. було надіслано в той же день на адресу позивача, вказаною у скаргах. До свого листа ДФС України додала фіскальний чек, опис вкладень та копію конверта, на якому мається відмітка поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення адресату (а. с. 18-22).

Під час розгляду справи відповідач подав копію того ж конверту, на якому мається напис виконаний рукою із адресою ФОП ОСОБА_1 , яка збігається з адресою, вказаною позивачем у скаргах до ДФС України - АДРЕСА_2 (а. с. 56).

В свою чергу, позивач подав витяг з сайту Укрпошти, відповідно до якого поштове відправлення № 715 позивачу не було вручене з причини неповної адреси і 25 березня 2019 р. повернуто відправнику (а. с. 23).

Фактично спір в даній справі полягає в тому чи можливо за наведених обставин вважати, що ДФС України виконала обов`язок про інформування позивача щодо результатів розгляду його скарг, а саме чи достатньо було надіслання позивачу Рішення від 18 березня 2019 р., враховуючи, що позивач його не отримав не з власної вини. В залежності від цього, грошові зобов`язання, нараховані позивачу податковими повідомленнями-рішеннями, або набули статусу податкового боргу, або ні, від чого, в свою чергу, залежало право ГУ ДФС у Миколаївській області на прийняття Податкової вимоги.

Стаття 56 п. 56.2. ПК України визначає, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (ст. 56 п. 56.8. ПК України).

Відповідно до ст. 42 п. 42.1. ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (ст. 42 п. 42.2. ПК України).

Стаття 42 п. 42.4. ПК України передбачає, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, загальним правилом ПК України, є повідомлення особи-скаржника про результати розгляду скарги, так як із завершенням процедури адміністративного оскарження ПК України пов`язує юридичні наслідки, в даному випадку, набуття податковим боргом статусу узгодженого. Стаття 42 п. 42.4. ПК України передбачає випадки, коли документи не можуть бути вручені платнику податків, через його перешкоджання.

В спорі сторін, Рішення від 18 березня 2019 р. не було вручено позивачу за відсутності вини останнього - відповідно до даних Укрпошти, не була вказана повна адреса ФОП ОСОБА_1 . Суд відмічає, що на поштовому конверті адреса позивача вказана та ж сама, що позивач зазначив у своїх скаргах, але це не відміняє того факту, що пошта не змогла доставити документ не через протиправні дії позивача.

Суд вважає за можливе при розгляді даної справи застосувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у справі № 906/142/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80112389).

У п. 4.7. постанови зазначено: "Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи ГПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення із вказаної причини не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.".

Хоча цей правовий висновок зроблено в господарському судочинстві і стосується надіслання судових повісток, але суд вважає, що він охоплює ситуацію, коли для особи настають негативні наслідки через відсутність належного повідомлення про рішення суб`єкта владних повноважень хоч і допущеного не з вини останнього. Стосовно даного спору це слід розуміти таким чином, що позивач не повинен нести фінансову відповідальність, через свою необізнаність про прийняття ДФС України Рішення від 18 березня 2019 р., за умови відсутності протиправних дій з його боку.

За таких обставин, суд вважає, що маються підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, який позивач сплатив в розмірі 833,04 грн., що підтверджується квитанцією від 18 червня 2019 р. (а. с. 4). Доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подавали. З урахуванням повного задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Податкову вимог № 35440-50, прийняту 23 квітня 2019 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ), визнати протиправною та скасувати.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 833,04 грн. (вісімсот тридцять три гривні чотири копійки).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз