Справа № 280/1488/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2019 року справа № 280/1488/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі №280/1488/19 (суддя Сіпака А.В., повний текст рішення виготовлено 25.07.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - відповідач), викладене у листі №М-4116-3200/0/18-18 від 12.10.2018 про відмову у наданні позивачу згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 35 га, яка надана в постійне користування для організації фермерського господарства та розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області;

-зобов`язати відповідача надати позивачу письмову згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 35 га, яка надана в постійне користування для організації фермерського господарства та розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019р. позов ОСОБА_1 задоволено. Так, суд визнав протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену у листі №М-4116-3200/0/18-18 від 12.10.2018, у наданні ОСОБА_1 згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 35 га, яка надана в постійне користування для організації фермерського господарства та розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Також суд зобов`язав відповідача надати ОСОБА_1 письмову згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 35 га, яка надана в постійне користування для організації фермерського господарства та розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи скаржника фактично зводяться до того, що суд, приймаючи рішення про зобов`язання відповідача надати позивачу письмову згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 35 га, яка надана в постійне користування для організації фермерського господарства та розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, взяв на себе невластиві функції суб`єкта владних повноважень, тобто втрутився у дискреційні повноваження відповідача.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, де вказав на безпідставність доводів скаржника. На думку позивача, суд повно встановив обставини справи, оцінив докази, що надавалися сторонами та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача прохав залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Мелітопольської районної ради народних депутатів Мелітопольського району Запорізької області № 4 від 26.11.1998 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку для організації фермерського господарства площею 35 га в межах згідно з планом, про що зазначено в Державному акті на право постійного користування землею серії ЗП - 10-Т-29722 (т.1 а.с. 16). Земельна ділянка розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Оскільки земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, ОСОБА_1 16.08.2016 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До заяви позивачем додавалися такі документи: 1) графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки (схема місця розташування земельної ділянки й викопіювання з Публічної кадастрової карти України із зазначенням місця розташування земельної ділянки); 2) копія державного акту на право постійного користування землею; 3) копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.25).

Листом №М-7171-4448/6-16 від 27.09.2016 відповідач з посиланням на положення статті 55 Закону України "Про землеустрій" та статті 122 Земельного кодексу України повідомив позивача про неможливість задоволення його заяви з тієї підстави, що у поданій заяві не визначено підстави для відновлення меж земельної ділянки, а згідно з поданими документами земельна ділянка вже перебуває у користуванні (а.с. 12).

З аналогічними заявами про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 звертався до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області також 20.06.2018 (а.с. 13), 10.09.2018 (а.с.29), на які також отримував відповіді про відмову у їх задоволенні (№М-3182-2495/18-18 від 24.07.2018 та № 4116-3200/0/18-18 від 12.10.2018 відповідно) (а.с. 14, 15).

Останнє рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про відмову у наданні згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) викладено у відповіді № 4116-3200/0/18-18 від 12.10.2018.. Відмова мотивована посиланням на ст. 55 Закону України "Про землеустрій" та статтю 122 Земельного кодексу України.

Позивач, вважаючи таке рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області протиправним, звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 потребується згода власника земельної ділянки, держави в особі Головного управління Держгеокадастру. Безпідставна відмова в наданні такої згоди користувачу Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області є грубим порушенням нормативних актів, що регулють спірні відносини. Оскільки позивач отримав формальну відмову у наданні такої згоди, а відповідач не обґрунтовував відмову відповідно до вимог законодавства, позивачем у даному випадку правильно обраний спосіб захисту порушеного права про зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії, а саме: надати письмову згоду на відновлення меж земельної ділянки користувачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

В розумінні Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.0.2011 № 3613-VI Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ч.1 ст.1 Закону).

Згідно частин першої та другої статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

В силу абзацу третього частини першої статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Згідно з ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Таким чином, необхідною складовою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для земель державної та комунальної власності є згода органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою.

В даному випадку відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України таким органом є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи - відповідач у справі.

Посилання відповідача про неможливість задоволення поданої позивачем заяви, оскільки в ній не визначено підстави для відновлення меж земельної ділянки, а згідно з поданими документами земельна ділянка вже перебуває у користуванні, по суті є формальною відмовою.

Позивач з 1998 року є землекористувачем, якому у встановленому порядку надана в постійне користування певна земельна ділянка, яка в силу пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" вважається сформованою.

Право постійного користування землею посвідчується державним актом, форма якого затверджена постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 року № 2201-XII. Форма державного акту не передбачала присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки. Видача та реєстрація державних актів здійснювалася за Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 № 28. Зазначена інструкція не передбачала необхідність занесення до Реєстру земель сформованої земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру.

Земельна ділянка площею 35 га, розташована на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування, виданого ОСОБА_1 , не занесена до державного реєстру земель, їй не присвоєно кадастровий номер.

Таким чином, для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) потребується згода власника земельної ділянки - держави в особі Головного управління Держгеокадастру. Безпідставна відмова в наданні такої згоди користувачу Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області є грубим порушенням вимог діючого законодавства.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки, як встановлено судом, відповідачем тричі відмовлено позивачу з формальних аналогічно викладених у листах підстав, без існування альтернатив прийняття іншого рішення, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, зобов`язавши відповідача надати позивачу письмову згоду на відновлення меж земельної ділянки, що перебуває у його постійному користуванні.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірності прийняття оскарженого рішення, з огляду на це суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 280/1488/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, вона може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 14.11.2019р.

Повний текст постанови виготовлено 18.11.2019р.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова