Справа № 540/1155/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1155/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, адвоката Меламед Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Войтовича І.І. в місті Херсон по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком від 09.01.2019 та 21.01.2019; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 28.04.2017 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, із проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.04.2017 року, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, рішення суду першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вперше, заяву позивачки про призначення пенсії було подано її представником до Управління 28.04.2017. Управлінням листами від 05.05.2017 №15/С-25 та від 26.05.2017 №62/С-25 було відмовлено у призначені пенсії позивачці з підстави, що не було дотримано вимог законодавства щодо особистого звернення, та надання оригіналів документів про стаж, вік та заробітну плату, а також через відсутність у паспорті даних про місце проживання на території України, а саме в м. Херсоні. Не погоджуючись із рішенням Управління, позивачка 20.11.2017 звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом про зобов`язання Управління призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком з 28.04.2017 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. Постановою суду від 14.12.2017 позов задоволено частково. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 апеляційну скаргу Управління задоволено частково. Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2017 скасовано. Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву позивачки. Управління розглянуло заяву позивачки від 19.10.2018, подану через уповноважену особу представляти її інтереси щодо призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надані до неї документи: ксерокопія паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 05.03.1998; ксерокопія довіреності уповноваженої особи від 07.08.2018; ксерокопія Апостиля; ксерокопія паспорту уповноваженої особи; ксерокопія ідентифікаційного номеру; трудова книжка від 20.08.1976 та копія; архівна довідка про заробітну плату від 20.03.2017 №10-13/С-216. Розглянувши дану заяву, відповідачем було надано відповідь №346 від 09.01.2019 та прийнято Рішення №19/03-19 від 21.01.2019, якими позивачці було відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність оригіналу паспорта громадянина України та документа про місце реєстрації позивачки на території України, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії. Тому, на підставі викладеного, відповідачем було відмовлено позивачу у призначені пенсії за віком, про що прийнято рішення №19/03-19 від 21.01.2019, яке пенсійний орган вважає правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, адвокат Меламед Вадим Борисович звернувся з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача знову розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії та прийняти нову постанову у цій частині, якою зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 28.04.2017 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, із проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції обрав невірний спосіб захисту порушеного права позивачки, який нівелює її право та скасовує шляхи до його реалізації, що є невірним та суперечить діючому законодавству. На думку апелянта, в даному випадку суд першої інстанції неправомірно вийшов за межі предмету позову, оскільки відповідач повинен був бути зобов`язаним призначити пенсію, а не вкотре розглядати заяву, яка вже розглянута, а обставини встановлені минулим рішенням суду у даній справі, яким було зобов`язано розглянути заяву позивачки про призначення пенсії, проте він розглянув її і відмовив вдруге з тих же підстав, що і вперше. Крім того, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції, що відповідач розглянув не ту заяву не відповідає обставинам справи та не нівелює протиправність дій, відповідача. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, частково не вірно застосував норми матеріального права, тому - виніс помилкове рішення, у відповідності до якого, всупереч як національному та міжнародному законодавству та судовій практиці, дійшов до незаконного та неконституційного висновку.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 р. в адміністративній справі №540/1155/19.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що позивачкою було дотримано вимоги ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», її заява про призначення пенсії була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними документами. Представник позивача вказує, що чинне законодавство не містить жодної норми щодо не призначення пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон. При цьому представник позивача не погоджується з доводами відповідача, що представниками позивачки було надано лише копії документів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується нотаріально засвідченою копією паспорта громадянина України для виїзду за кордонАС910747.

В 2000 році позивач виїхала із України до держави Ізраїль на постійне місце проживання, де була прийнята на облік консульським відділом посольства України у державі Ізраїль.

До виїзду із України, позивач була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

13.03.2017 року представник, від імені ОСОБА_1 , звернулася до Управління Пенсійного фонду України з заявою про визнання уповноваженого територіального органу, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю. Управління Пенсійного фонду України листом №3240/С-11 від 03.04.2017 направило заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 з доданими документами, необхідними для призначення пенсії до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні.

Також, 28.04.2017 представник позивачки, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подала безпосередньо до Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області особисту заяву ОСОБА_1 ((оформлену 25.01.2017) про призначення пенсії, яка нотаріально посвідчена та апостильована, разом з необхідними копіями та оригіналами документів.

На час подання заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла 64 років, власну трудову діяльність мала на території України, що підтверджується копією трудової книжки.

Листами Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області від 05.05.2017 №15/С-25 та від 26.05.2017 №62/С-25 повідомлено представника позивача про недотримання ОСОБА_1 вимоги порядку звернення із заявою про призначення пенсії та про необхідність надання до пенсійного органу оригіналу паспорта або посвідки з місця проживання, з відмітками реєстрації позивача на території України.

Не погодившись із такою відповіддю пенсійного органу, позивач звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України здійснити їй призначення та виплату пенсії за віком з 28.04.2017 (дати звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2017 у справі №766/19925/17 позов задоволено частково та зобов`язано відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком з 28.04.2017, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задоволено частково. Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2017 у справі №766/19925/17 скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у прийнятті документів на призначення пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та надані нею оригінали документів про призначення, виплату пенсії із прийняттям за результатами її розгляду відповідного рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2018 представник позивача особисто подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком разом з копією паспорта громадянина (позивача) України для виїзду за кордон (оригінал для ознайомлення та копія), ізраїльське посвідчення особи (оригінал для ознайомлення та копія), ІПН (оригінал для ознайомлення та копія), трудова книжка (оригінал для ознайомлення та копія), зазначивши, що оригінал апостильованої та нотаріально завіреної заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 вже отриманий управлінням 28.04.2017 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, листом від 09.01.2019 №346, було повідомлено представника позивачки про відмову у призначенні пенсії позивачу з аналогічних підстав, які були зазначені в попередніх відповідях, а саме: не дотримання ОСОБА_1 вимог порядку звернення за пенсією, які є обов`язковою умовою, тобто відсутній оригінал паспорта громадянина України та документ про місце реєстрації ОСОБА_1 .

Крім цього, 21.01.2019 Головним управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області прийнято рішення №19/03-19 про відмову в призначені позивачу пенсії за віком ОСОБА_1 , оскільки позивачем не дотримано вимог закону , а саме: відсутній оригінал паспорта громадянина України та документ про місце реєстрації ОСОБА_3 на території України.

Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Херсонській області при виконанні постанови ОААС, якою зобов`язано повторно розглянути заяву від 28.04.2017 р., надав оцінку заяві, яка датована 19.10.2018, та долучених до неї документів Разом із тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.04.2017 разом із доданими до неї документами, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у позивача права на пенсію.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV) та Законі України " Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII ( далі - Закон № 1788-XII), якими встановлений порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом № 1058-ІV.

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Приписами ст. 8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-ІV, якою, зокрема, передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; документи про стаж, довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документом; документи, які засвідчують особистий статус особи; документ уповноваженого органу Пенсійного фонду про те, що особі, не призначалась пенсія за місцем проживання на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (для призначення пенсії особам, зазначеним у пункту 1.3 розділу 1 цього Порядку).

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку № 2-21).

Судом встановлено, що 19.10.2019 року представник позивача ОСОБА_4 звертався до ГУ ПФУ в Херсонській області з письмовим зверненням щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , надавши довіреність представників, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, трудову книжку, ізраїльське посвідчення особи, ІПН. Ця обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви ОСОБА_4 від 19.10.2018 року (т.1 а.с. 85-87), а також розпискою-повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, якою підтверджується факт прийняття вказаних документів та реєстрація за №11867 (т.1 а.с. 83). Із змісту даної заяви вбачається, що уповноважений представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який діє на підставі належним чином оформленої довіреності, з`явившись особисто з необхідними документами до Управління, у тому числі з оригіналом паспорта ОСОБА_1 для виїзду за кордон.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що в ході розгляду справи відповідачем не спростовано вказаний факт звернення позивача до ГУ ПФУ в Херсонській області, з наданням оригіналів документів, про відсутність яких стверджує відповідач.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Таким чином, позивач, у розумінні Закону України «Про громадянство України» є громадянкою України і у відповідності до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV за наявності відповідного страхового стажу набуває право на отримання пенсії за віком.

Крім того, як визначено частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує рішення Конституційного Суду України№25-рп/2009від 07.10.2009 року, згідно висновків якого виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

За відсутності правових підстав для відмови в призначенні пенсії за віком, з підстав наведених в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Херсонській області при виконанні постанови ОААС, якою зобов`язано повторно розглянути заяву від 28.04.2017 р., надав оцінку заяві, яка датована 19.10.2018, та долучених до неї документів., з огляду на наступне.

Так, згідно положень ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

При цьому згідно ч.2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до положень статті 373 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, статтею 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про те, що заяви представника ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подані у жовтні 2018 року, подані саме на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року по справі №766/19925/17. Посилання представника Старцевої ОСОБА_5 . в заяві про призначення пенсії за віком на зазначене судове рішення, на переконання колегії суддів, не може свідчити, що така заява подана саме у процесі виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року по справі №766/19925/17.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення Закону України «Про виконавче провадження» розповсюджуються саме на правовідносини з примусового виконання судових рішень, разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та сторонами по справі не спростовано, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року по справі №766/19925/17 до примусового виконання звернута не була.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, якщо постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року по справі №766/19925/17 не виконана, то позивач має можливість звернути таке рішення до примусового виконання або звернутись до суду апеляційної інстанції із заявою в порядку виконання судового рішення щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні рішення, яке набрало законної сили, разом з тим предметом розгляду у даній справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19 за заявою представника ОСОБА_1 від 19.10.2019 року, тобто фактично нова заява про призначення пенсії.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення пенсії позивачу колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою бездіяльність є пасивною формою поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, разом з тим ГУ ПФУ у Херсонській області при відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19 було вчинено активні дії, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, щодо доводів апеляційної скарги адвоката Меламед Вадима Борисовича, поданої в інтересах ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що повноваження відповідача щодо призначення пенсії, зокрема її розміри,проведення індексації і компенсації втрати частини доходів за своєю правовою природою є дискреційними. При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, у листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19 пенсійним органом не досліджувалися питання наявності або відсутності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком, тому суд не може перебирати на себе функції пенсійного фонду та обраховувати загальний, спеціальний стаж роботи позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії. Колегія суддів вважає, що оскаржувані відмови відповідача не відповідають вимогам п. 4.7 Порядку № 22-1, а саме з оскаржуваних відмов не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії.

Враховуючи викладене, оскільки повноваження відповідача щодо призначення пенсії, зокрема її розміри, проведення індексації і компенсації втрати частини доходів за своєю правовою природою є дискреційними, з урахуванням встановлених обставин справи, саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.10.2018 року, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію є найбільш ефективним способом захисту порушеного права, при цьому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 245 КАС України суб`єкт владних повноважень у такому випадку зобов`язаний вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, адвоката Меламед Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 09.01.2019 №346 та рішенні від 21.01.2019 №19/03-19.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 від 19.10.2018 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 Ізраїль, АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; вул.28 Армії, 6, м. Херсон, 73005).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко