Справа № 280/4137/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 жовтня 2019 року о/об 12 год. 16 хв.Справа № 280/4137/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових вимог

за участі представників сторін:

від позивача - Гальченко О.М.

(діє на підставі договору б/н від 20.09.2019 року)

від відповідача - Корольов О.О.

(діє на підставі довіреності № 555/08-01-49-07 від 22.10.2019 року)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу про сплату боргу від 25 червня 2019 року №27350-49 на загальну суму 439 960,05грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2017 року №26143-49 на загальну суму 190 893,40 грн.

Ухвалою судді від 02 вересня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а перше судове засідання призначено на 24 вересня 2019 року.

24 вересня 2019 року ухвалою суду провадження у справі зупинена до 30 жовтня 2019 року.

30 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 30 жовтня 2019 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафу від 11 квітня 2019 року не направлялися відповідачем за податковою адресою позивача, що не дає підстав вважати такі документи належним чином врученими у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України. Відтак грошові зобов`язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу. Таким чином складання відповідачем податкових вимог від 25 червня 2019 року № 27350-49 та від 05 липня 2019 року №26143 є передчасним, оскільки сума грошового зобов`язання, визначеного ФОП ОСОБА_1 у податкових повідомленнях-рішеннях від 11 квітня 2019 року № та № та рішення про застосування штрафних санкцій № , не набули статусу узгоджених, відтак підстави для надіслання відповідачем податкових вимог платнику податків відсутні.

В судовому засіданні представник Фізичної особи - підприємця Дзюбко Тетяни Андріївни просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№40184 від 27 вересня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що податкові повідомлення-рішення № на суму 4927,47 за платежем військовий збір та № на суму 118259,25 за платежем податок з доходів фізичних осіб не оскаржувались ні в судовому ні в адміністративному порядку, через що набули статусу узгоджених. Крім того, ГУ ДФС у Запорізькій області прийняте Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11 квітня 2019 року на суму 38325,04 грн. Також, Позивач має податковий борг з ЄСВ у сумі 4521,90 грн. у зв`язку з несплатою самостійно нарахованого єдиного внеску. Вказує, що податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій було направлено на юридичну адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В судовому засіданні представник Головного управління ДФС у Запорізькій області просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77 Податкового Кодексу України статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до затвердженого плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на IV квартал 2018 року, направлення виданого ГУ ДФС у Запорізькій області від 26 грудня 2018 року № 807 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Запорізькій області, радником податкової та митної справи III рангу ОСОБА_2 , проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

За наслідками перевірки податковим органом складено Акт перевірки №49/08-01-13-05/ від 12 лютого 2019 року.

У висновках Акту перевірки викладено, що позивачем порушено:

- пункт 177.2. статті 177, пункт 177.4, статті 177 Податкового Кодексу України, занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 236518,49 грн.,вт.ч. за 2016р. на суму 108460,63 грн., за 2017 року на суму 128057,86 грн.

- підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу в сумі 19709,87 грн. в т.ч. за 2016 рік в сумі 9038,38 грн., за 2017 рік в сумі 10671,49 грн.

- пункт 2 частини 1 статті 7, пункт 5 статті 8, пункт 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за ставкою 22,00% в загальній сумі 148046,46 грн., у т.ч. по періодам 2016 рік в сумі 87157,45 грн, 2017 рік в сумі 60889,01 грн.

- підпункт «в» пункту 176.1 статті 176 Податкового Кодексу України, встановлено включення до декларації за 2016-2017 роки перекручених даних, а саме завищення валових витрат.

Позивачем отримано:

- податкову вимогу від 25 червня 2019 року № 27350-49 на загальну суму 439960,05грн., в т.ч. з податку на доходи фізичних осіб сплачений за результатами річного оподаткування на загальну суму 412729,27грн. та військового збору, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування на загальну суму 27230,78грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2019 року № 26143-49 на суму 190 893,40 грн., яку прийнято уповноваженою особою Головного Управління ДФС у Запорізькій області.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до підпункту 14.1.175пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є податковим боргом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Отже, вважається, що документи належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місцезнаходження або податкову адресу.

Так досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 11 квітня 2019 року, рішення № від 11 квітня 2019 року, податкове повідомлення-рішення № від 11 квітня 2019 року, вимогу №27350-49 від 25 червня 2019 року, податковим органом направлено позивачу на адресу АДРЕСА_2 про що свідчить повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с 96-104).

Однак, відповідно до Акту перевірки №49/08-01-13-05/ від 12 лютого 2019 року податковий орган зазначає, що податкова адреса Фізичної особи - підприємця Дзюбко Тетяни Андріївни є : АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 .

Судом перевірено інформацію зазначену Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого зазначено, що місце проживання фізичної особи-підприємця (податкова адреса) значиться: АДРЕСА_4 .2-й Мокрянський АДРЕСА_5 буд. 3 кв.8. м. Запоріжжя 69038.

Аналогічна адреса зазначена й в свідоцтві про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців Серія В02 №895560.

Отже, податкові повідомлення-рішення № від 11 квітня 2019 року, № від 11 квітня 2019 року не направлялися Головним управлінням ДФС у Запорізькій області за податковою адресою (місцезнаходженням) позивача, що не дає підстав вважати такі документи належним чином врученими у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України.

Відтак грошові зобов`язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим позицію позивача, що складення відповідачем податкових вимог від 25 червня 2019 року №27350-49 на загальну суму 439 960,05грн., від 05 липня 2017 року №26143-49 на загальну суму 190 893,40 грн. є передчасним, оскільки сума грошового зобов`язання, визначена податковим органом у податкових повідомленнях-рішеннях № від 11 квітня 2019 року, № від 11 квітня 2019 року не набула статусу узгодженого, відтак підстави для надіслання податкової вимоги платнику податків, у Головного управління ДФС у Запорізькій області - відсутні.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних вимог з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Фізичної особи - підприємця Дзюбко ОСОБА_3 Андріївни підлягає задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі є Головне управління ДФС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 6308 грн. 53 коп.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових вимог - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу про сплату боргу від 25 червня 2019 року №27350-49 на загальну суму 439 960,05грн.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2017 року №26143-49 на загальну суму 190 893,40 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 6308 грн. 53 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 листопада 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов