Справа № 189/1381/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2019 року

Київ

справа №189/1381/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18765/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні справу № 189/1381/16-а

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в своїх інтересах та як представника неповнолітнього ОСОБА_3

до Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області,

треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро», ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року (у складі судді Лукінової К.С.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року (у складі колегії суддів Матковської З.М., Затолочного В.С., Каралюса В.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач 1), ОСОБА_2 в своїх інтересах та як представник неповнолітнього ОСОБА_3 (далі - позивач 2, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) звернулися до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (далі також - відповідач 1, міська рада), Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області (далі також - відповідач 2, селищна рада), за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро» (далі також - ТОВ «Агро»), ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 ), в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення Олександрівської сільради № 64-04/VІІ від 10 лютого 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 »;

- зобов`язати Олександрівську сільраду утриматись від вчинення певних дій, а саме: ухвалення рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору щодо встановлення межі між земельної ділянкою ОСОБА_4 , та земельною ділянкою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про протиправність спірного рішення міської ради, яким затверджено технічну документацію на земельну ділянку, що розроблена ОСОБА_4 всупереч судовому рішенню, яке набрало законної сили та по іншому визначає межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що приймаючи акт у формі спірного рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10 лютого 2016 року № 64-04/VІІ, Олександрівська сільрада діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 19 червня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 189/1381/16-а, витребувано матеріали справи.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2019 року прийнято до свого провадження справу № 189/1381/16-а та рекомендовано надати сторонам додаткові письмові пояснення у межах доводів касаційної скарги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 травня 2010 року Комісією з посадових осіб Олександрівської сільради та Держкомзему у Покровському районі складено Акт обміру та встановлення межі, яким встановлено:

- між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 чітко видно межу на відстані 0,95 м від будинку ОСОБА_4 і розділяє два подвір`я, а на земельних ділянках, які засаджуються сільськогосподарськими культурами чітко видно межу - частина земельної ділянки, що залишена громадянами заросла пирієм.

- згідно обміру присадибних земельних ділянок виявлено: по ЗКК у ОСОБА_1 числиться 0,32 га, а фактично 0,34 га, у ОСОБА_4 по ЗКК числиться 0,40 га, а фактично 0,43 га; з обміру видно, що в обох громадян площі земельних ділянок збільшені.

У протоколі Узгоджувальної комісії про розгляд спору з приводу встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 14 вересня 2010 року зазначено, що, врахувавши обставини спору, щільність забудови господарських будівель, земельно-кадастрову документацію, яка наявна у сільраді, постановлено:

- рекомендувати оптимальний варіант, який запропонував сам землекористувач ОСОБА_1 , а саме: встановлення межі між суміжними землекористувачами відповідно до схематичного плану, який додається до протоколу;

- землекористувачам в подальшому рекомендується погодити межу на місцевості і замовити виготовлення державних актів на земельні ділянки. Суміжним землекористувачам рекомендовано дотримуватись правил добросусідства, передбачених ЗК України, та доведених до відома сторін спору.

Листом Відділу Держкомзему у Покровському районі від 24 грудня 2010 року № 40-2207, з огляду на скарги ОСОБА_1 , рекомендовано Олександрівській сільраді призначити повторну комісію для вирішення земельного спору.

У відповідь листом від 27 грудня 2010 року № 694 Олександрівською сільрадою повідомлено Відділ Держкомзему у Покровському районі про те, що призначити повторну комісію для вирішення земельного спору щодо встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 недоцільно, оскільки комісією вже пропонувалось декілька варіантів встановлення межі між присадибними ділянками, і один із варіантів запропонував сам ОСОБА_1 , і з цим варіантом погодилась ОСОБА_4 , але протокол узгоджувальної комісії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписувати відмовились.

20 січня 2011 року на засіданні Комісії по вирішенню спірного земельного питання щодо встановлення межі між землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було запропоновано:

- відділу Держкомзему у Покровському районі притягнути до адміністративної відповідальності землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за самовільно зайняті земельні ділянки;

- запропоновано три варіанти встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для врегулювання земельного спору та складена схема з нанесенням запропонованих варіантів меж для вирішення земельного спору між суміжними землекористувачами вказаних осіб.

16 травня 2013 року Покровським районним судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 2-117/11(2/189/3/13), яким:

- відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нею житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання Олександрівської сільради встановити межі спірних земельних ділянок на відстані 1.0 м., усунення перешкоди у користуванні нею житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати паркан на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 , усунення перешкоди у користуванні нею житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача обрізати гілки дерев, які проникають на територію земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_4 ;

- відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 щодо усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 прибрати будівельну цеглу, будівельне сміття з земельної ділянки та провести водовідведення атмосферних опадів від свого житлового будинку.

Вказана відмова мотивована судом тим, що питання відновлення меж вже вирішувалось комісіями і надана відповідь щодо неможливості встановлення межі, а інші позовні вимоги, заявлені сторонами, є передчасними.

При цьому у даному рішенні суду у справі № 2-117/11(2/189/3/13), серед іншого, встановлено, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи на питання ухвали суду щодо відповідності меж ділянок технічній документації, варіантів приведення меж у відповідність з технічною документацією, варіантів поділу землі між власниками земельних ділянок зазначено, що дані питання неможливо вирішити, так як невідома точка від якої проводились обміри на час виділення земельних ділянок під будівництво, визначення меж відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, місцевих органів землевпорядкування, що мають відповідні спеціальності або до організацій що мають право на проведення геодезичних вимірювань та складання відповідної документації.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року вищевказане рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2013 року у справі № 2-117/11(2/189/3/13) залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Так, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2013 у справі № 2-117/11(2/189/3/13) набрало законної сили у відповідності до частини першої статті 223 ЦПК України.

28 жовтня 2013 року Олександрівською сільрадою прийнято рішення № 287-22/VІ, яким ухвалено надати можливість вирішити питання встановлення межі між присадибними ділянками по АДРЕСА_1 ( ОСОБА_4 ) і по АДРЕСА_2 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) добровільно, по-добросусідському.

26 грудня 2013 року Олександрівська сільрада, розглянувши, зокрема, вищезазначені рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року, прийняла рішення № 304-23/VІ "Про розгляд земельного спору щодо встановлення межі між присадибними земельними ділянками громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та громадянкою ОСОБА_4 ", яким, серед іншого, ухвалено:

- встановити і затвердити межу між присадибними земельними ділянками громадянки ОСОБА_4 , що знаходиться в АДРЕСА_2 і громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що знаходиться в АДРЕСА_2 прямолінійно на відстані - 0,95 м від кутів житлового будинку, господарських будівель і споруд починаючи від «червоної лінії» початку присадибних земельних ділянок і до кінця присадибних земельних ділянок вищевказаних громадян;

- землекористувачам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 замовити розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідних організаціях і встановити межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) в тому числі межу між присадибними земельними ділянками на підставі розробленої документації.

ОСОБА_1 оскаржено вищевказане рішення Олександрівської сільської ради від 26 грудня 2013 року № 304-23/VІ у судовому порядку.

17 березня 2014 року Покровським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 189/30/14-а(2-а/189/8/14), якою у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення Олександрівської сільської ради від 26 грудня 2013 № 304-23/VІ відмовлено.

Вказана постанова суду мотивована відсутністю порушень при прийнятті рішення Олександрівської сільради від 26 грудня 2013 року, оскільки розмір земельної ділянки ОСОБА_1 не змінився, крім того рішення прийнято в межах компетенції сільради.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року у справі № 189/30/14-а(2-а/189/8/14) залишена без змін.

Так, постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року у справі № 189/30/14-а(2-а/189/8/14) набрала законної сили у відповідності до статті 254 КАС України, згідно з якою постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Листом ТОВ "Арго" № 289 від 12 червня 2014 року у відповідь на запит Олександрівської сільради, останню повідомлено про те, що 11 січня 2011 року відбувся обмір земельної ділянки ОСОБА_1 , а також суміжної земельної ділянки - ОСОБА_4 ; технічна документація ОСОБА_1 не виготовлялась з огляду на спір щодо суміжних меж між вказаними особами; для вирішення спірного питання ТОВ "Арго" складено збірні кадастрові плани у кількості 3 штуки.

Наприкінці 2015 року на виконання рішення Олександрівської сільради від 26 грудня 2013 року № 304-23/VІ ТОВ «Арго» на замовлення ОСОБА_4 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , земельній ділянці присвоєний кадастровий номер.

При цьому ТОВ "Арго" направлено позивачу лист від 05 жовтня 2016 року № 1166, яким останніх повідомлено, що 13 жовтня 2015 року о 14.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_4 будуть встановлюватись межові знаки, в зв`язку чим необхідна присутність суміжних землекористувачів, що мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому роз`яснено, що в разі відсутності суміжних землекористувачів межі вважаються погодженими.

Отримання вказаного листа адресатом до 13 жовтня 2015 року підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення і не заперечується позивачами.

13 жовтня 2015 року комісією з депутатів Олександрівської сільради складено акт , яким зафіксовано, що землекористувачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлені про час встановлення межових знаків, але були відсутніми, а ОСОБА_3 відмовився підписувати акт встановлення меж земельної ділянки в натурі і погоджувати межу.

Крім того, матеріали справи свідчать, що наприкінці 2015 року на виконання рішення Олександрівської сільради від 26 грудня 2013 року № 304-23/VІ ТОВ «Арго» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_2 для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою від 15 січня 2016 року вирішено:

- погодити акт встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (погодити межі земельної ділянки) без підписів суміжних землекористувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в зв`язку з безпідставною відмовою їх підписувати і погоджувати та відсутністю суміжних землекористувачів на час встановлення межових знаків;

- в зв`язку з відмовою суміжних землекористувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підписувати акт встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, здійснювати приватизацію присадибної земельної ділянки ОСОБА_4 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , без підписів суміжних землекористувачів

10 лютого 2016 року на сесії Олександрівської сільради прийнято рішення № 64-04/VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 », яким затверджено ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею - 0,2500 га (кадастровий номер земельної ділянки :03:004:5824) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , вважаючи зазначене рішення Олександрівської сільради № 64-04/VІІ від 10 лютого 2016 року стосовно затвердження ОСОБА_4 . технічної документації із землеустрою незаконним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано той факт, що на час виготовлення і затвердження технічної документації ОСОБА_4 , під час проведення ТОВ «Арго» топографо-геодезичних робіт і на час розгляду справи судами, продовжує існування накладення меж земельних ділянок, таким чином, земельний спір продовжує існувати. Крім того, скаржник зазначає, що листів-запрошень для участі у встановленні меж земельних ділянок сім`ї ОСОБА_5 не надходило.

Від інших учасників справи заперечення або відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, зокрема, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів колегія не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку із незгодою позивача із рішенням Олександрівської сільської ради № 64-04/VІІ від 10 лютого 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 » Разом з тим, з висловлених позивачами у ході розгляду справи доводів вбачається, що основним мотивом звернення до суду стало порушення прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як власників суміжної земельної ділянки, у зв`язку зі зміною меж між земельними ділянками сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Тобто між сторонами виник спір, пов`язаний із захистом майнових прав у сфері земельних відносин.

Відносини, пов`язані з встановленням меж земельних ділянок та затвердженням технічної документації на земельні ділянки регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, фактично спір стосується погодження меж між присадибними земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з метою усунення перешкод у користуванні спірними земельними ділянками. Відтак, цей спір не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку безпосередньо органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі, про оскарження рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосовно встановлення меж земельної ділянки з метою захисту порушеного права користування земельною ділянкою. Крім того, судом встановлено, що ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року у справі № 189/1133/19 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зупинення провадження з підстав розгляду касаційної скарги на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області Лукінової К.С. від 22 лютого 2017 року і на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі № 189/1381/16-а.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у частині першій статті 15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Важливо, що на момент прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанції у цій справі, Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 01 березня 2016 року у справі № 2а/2470/2635/12, вже була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин стосовно захисту порушеного права користування земельною ділянкою, а саме щодо погодження меж земельних ділянок між користувачами цих земельних ділянок.

Аналогічна правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з аналогічним предметом позову міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 583/1352/15-а, від 23 січня 2019 року у справі № 537/6271/14-а, від 30 січня 2019 року у справі № 816/594/14.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.

Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.

Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.

Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 "Про верховенство права" (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів ОСОБА_6 (Нідерланди), ОСОБА_7, ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 (Фінляндія); п. 44-50).

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom"), заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, п. 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 13089/87).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, висловлену в справі «Омельченко проти України» (заява № 45965/08) про визнання заяви, яка стосувалася розмежування юрисдикцій між адміністративним та цивільними судами, неприйнятною у зв`язку з відсутністю порушення права заявника на доступ до суду; Суд нагадав, що згідно з його прецедентною практикою, п. 1 ст. 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду (тобто право на звернення до національних судів) становить лише один з його аспектів; для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (Bellet v. France, № 23805/94 п. 36, «Церква села Сосулівка проти України» № 37878/02 п. 50; Суд зазначає, що заявники мали можливість порушити провадження в національних судах, а суди ухвалити рішення, виходячи із суті їхніх позовів, незважаючи на початкову затримку, викликану питаннями щодо відповідної юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір у цій справі може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в своїх інтересах та як представника неповнолітнього ОСОБА_3 до Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро», ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко