Справа № 640/4548/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 листопада 2019 року №640/4548/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Шуст Н.А., за участі: представників відповідача - Перепелюка О.В., Герасимчука І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АПТ-Україна»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.08.2018, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 листопада 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "АПТ-Україна" (02121, м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, буд. 32-а, оф. 316, ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 08 серпня 2018 року, винесеного Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позовні вимоги мотивовано тим, що господарські операції між позивачем та контрагентами в особі ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арффін буд» мали реальний характер, даний факт відповідачем не спростовано, його висновок про безтоварність операцій, зазначений в акті перевірки, зроблений без належних та допустимих доказів. Підприємством правомірно, в результаті здійснення господарської діяльності, на підставі належним чином оформлених первинних документів було сформовано витрати за 2017 рік, відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача свідчить про незаконність нарахованих підприємству податкових зобов`язань, а отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказ та направлення на проведення перевірки було вручено позивачеві одразу після вихідних. Оскільки наказ про проведення перевірки було прийнято у п`ятницю - скорочений день, то вручити наказ у той же день виявилось неможливим, далі ж слідували вихідні. Маніпулювання позивачем датами та цифрами є лише спробами уникнути відповідальності, адже перевіркою жодним чином не порушувались права позивача. Натомість, позивач не скористався своїм правом та не надав первинні документи навіть після отримання акта перевірки, в тому числі, і під час оскарження податкового повідомлення-рішення до ДФС України. Позивачем не наведено наявності обставин та підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірність формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Представник позивача в судове засідання 04 листопада 2019 року не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представники відповідача в судовому засіданні 04 листопада 2019 року проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 04 листопада 2019 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АПТ-Україна» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін-Буд»

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у місті Києві складено акт від 19.07.2018 №183/26-15-14-07-02-10/38036913, яким встановлено порушення ТОВ «АПТ-Україна» наступних вимог податкового законодавста:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 13 773 183 грн..;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 754 637, 00 грн.;

- п.44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85в частині неподання посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

На підставі акта перевірки від 19.07.2018 №183/26-15-14-07-02-10/38036913 контролюючим органом 08.08.2018 року було винесено податкове повідомлення рішення №, яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13 773 183, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 08.08.2018 №, рішенням Державної фіскальної служби України від 16.10.2018 №33545/6/99-99-11-01-02-28 про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення від 08.08.2018 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із даним податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пункт 78.5 статті 78 Податкового кодексу України визначає, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Так, за посиланням позивача, відповідачем при проведенні перевірки не було дотримано вимог пункту 78.4 статті і78 податкового кодексу України, оскільки повідомлення про перевірку та ознайомлення з направленням на перевірку представника підприємства відбулося лише через три дні після початку проведення перевіри.

Проте суд відхиляє зазначені доводи позивача, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що наказ та направлення на проведення перевірки ТОВ «АПТ-Україна» датовані 06.07.2018, дійсно, перевірку призначено провести з 06.07.2018 тривалістю 5 робочих днів.

Суд зазначає, що 06.07.2018 - п`ятниця, за доводами відповідача, у зв`язку зі скороченим робочим днем у п`ятницю 06.07.2019 вручити наказ та направлення на проведення перевірки не видалось за можливе, при цьому, як встановлено в підготовчому судовому засіданні 18.07.2019, перевірку позивача було розпочато 09.07.2018 (у понеділок) і тоді ж, перед початком проведення перевірки, представникові позивача було вручено копію наказу на проведення перевірки та ознайомлено з направленням.

Зазначені обставини щодо початку проведення перевірки саме 09.07.2018 представником позивача під час судового розгляду справи не спростовувались, натомість лише було зазначено про необхідність вручення наказу та направлення саме 06.07.2019, однак, враховуючи, що фактично перевірку було розпочато лише у понеділок 09.07.2018, то суд критично сприймає такі доводи позивача, та вважає що відповідачем було дотримано приписи податкового законодавства щодо порядку проведення перевірки та ознайомлення посадової особи ТОВ «АПТ-Україна» з відповідним наказом та направленням.

Суд зазначає, що копією направлення на проведення перевірки від 06.07.208 №693/26-15-14-07-02-18 підтверджується той факт, що представника позивача за довіреністю - Красун М.Г. було ознайомлено з направленням на проведення перевірки та вручена копію наказу саме 09.07.2018 о 12:00, так як вказана копію направлення містить письмове підтвердження представника із зазначенням дати, часу та підпису.

Тобто перевірку було фактично було розпочато 09.07.2018 після вручення копії наказу на проведення такої та ознайомлення представника ТОВ «АПТ-Україна» з направленням на її проведення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що платник податків, який вважає, що був порушений порядок та підстави проведення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, як це передбачено статтею 81 Податкового кодексу України.

Так, згідно позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Сулу від 10.05.2018 по справі №806/2127/16.

Що стосується правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення Позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України , датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу..

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

У своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством..

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 К/9991/72258/12, від 21.10.2014 № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 № К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що податковим органом зроблено висновок, що оформлення ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд» було проведено без наміру здійснення господарської діяльності, реальною метою яких є надання фінансових послуг, безтоварних операцій. Так, відповідач вважає, що реальність здійснення господарських операцій підприємством-постачальником належним чином документально не оформлена, а оскільки наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у ТОВ «АПТ -Україна» були відсутні підстави для декларування витрат по операціях з придбання товарів та послуг у ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд». Дане порушення вплинуло на визначення суми податкового кредиту з ПДВ, що відображено в п. 3.1.2.2 акта перевіки.

В свою чергу, в пункту 3.1.2.2 акта перевірки контролюючим органом зазначено, що фактично ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд» займалось документальним оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «АПТ-Україна» та ТОВ «Білгороденерго» було укладено два договори субпідряду від 10.01.2017 №10/01/17-1 та від 10.02.2017 №10/02/17-2 за умовами яких підрядник (ТОВ «Білгороденерго») зобов`язується за заданням замовника (ТОВ «АПТ-Україна») на свій ризик, власними або залученими силами засобами виконати комплекс монтажних пусконалагоджувальних робіт з влаштування обладнання автоматизованої системи моніторингу та управління (АСМУ), комплексної системи безпеки (КСБ) на об`єкті будівництва за адресою: м. Київ, вул. Проф. Підвисоцького, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, здійснювати прийняття виконаних підрядником робіт та проводити оплату робіт відповідно до умов цього договору.

Також, за договором від 10.02.2017 №10/02/17-1 сторони домовились, що підрядник бере на себе зобов`язання по виконанню робіт (СКД - система контролю доступу, СВН - система відеонагляду) на об`єкті: «Житловий будинок» з комплексом об`єктів громадського обслуговування та критими автостоянками на бул. Л. Українки, 7-9 (11 черга) з включенням до складу проекту житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Л. Первомайського у Печерському районі м. Києва, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, здійснювати прийняття виконаних підрядником робіт та проводити оплату робіт відповідно до умов цього договору.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій згідно з умовами даних договорів позивачем надано суду копії вказаних договорів, копії додатків до договорів щодо визначення договірної ціни, копії актів приймання виконання комплексу робіт та копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

При цьому, суд звертає увагу, що всі документи з боку контрагента позивача було підписано від імені директора ТОВ «Білгороденерго» - ОСОБА_1 .

Також, матеріали справи свідчать, що між позивачем та ТОВ «Арфін Буд ЛТД» було підписано договір субпідряду від 20.10.2016 №20/10/2016-1 за умовами якого, підрядник (ТОВ «Арфін Буд ЛТД») зобов`язується за завданням замовника ТОВ «АПТ-Україна» на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати комплекс опоряджувальних та ремонтних робіт згідно угодженого сторонами графіку виконання робіт на об`єкті робіт (нежитловому приміщенні №4 будинку №9 площе. 141, 50 м2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова Михайла, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, здійснювати прийняття виконаних підрядником робіт та проводити оплату робіт відповідно до умов цього договору.

Крім того, за умовами договору субпідряду від 02.11.2016 №02/11/2016-1 підрядник (ТОВ «Арфін Буд ЛТД») зобов`язується за завданням замовника ТОВ «АПТ-Україна» на свій ризик, власними або залученими силами і засобами виконати комплекс монтажних пусконалагоджувальних робіт з влаштування обладнання структурованої кабельної системи (СКС) на об`єкті : Житловий квартал з об`єктами соціально-громадського призначення та підземними паркінгами за адресою: вул. проф. Підвисоцього (територія військового містечка №2) в Печерському районі м. Києва. Черга будівництва 2.3.4. за ГП №23, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, здійснювати прийняття виконаних підрядником робіт та проводити оплату робіт відповідно до умов цього договору.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій згідно з умовами даних договорів позивачем надано суду копії вказаних договорів, копії додатків до договорів щодо визначення договірної ціни, копії актів приймання виконаних будівельних робіт.

При цьому, наявні в матеріалах справи копії первинних документів позивача у сукупності дають підставу для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підставу для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

З акта перевірки вбачається, що відповідачем сформовано висновки щодо нереальності операцій позивача із його контрагентами, оскільки ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд» не є тими підприємствами, які здійснюють реальну господарську діяльність, і відносин між ними та позивачем оформлені лише документально, проте не носять реального характеру господарських операцій, та були оформлені з метою отримання позивачем податкової вигоди.

Як зазначено судом вище, надані позивачем копії документів, на підтвердження господарських операцій між ним та ТОВ «Білгороденерго» свідчать, що оригінали таких документів було підписано від імені директора ТОВ «Білгороденерго» - ОСОБА_1 .

Натомість, в акті перевірки та у відзиві на позовну заяву контролюючим органом зазначено, що відповідно до висновку аналітичного дослідження ГУ ДФС у Хмельницькій області від 03.11.2017 №7/16-22-01-16-27/36397241 директор ТОВ «Білгороденерго» ОСОБА_1 з показань рідних та близьких по кримінальному провадженню №0000020 від 23.02.2017, в 90-х роках виїхала до Кіпру чи Греції, де в 2015 році померла.

Зазначені обставини представником позивача жодним чином ані в позовній заяві, ані під час судового розгляду справи не заперечувалось, при цьому, суд наголошує, що первинні документи, які надано представником позивача на підтвердження здійснення господарських операцій були підписані з боку контрагента позивача у 2017 році саме ОСОБА_1 .

Як зазначено в акті перевірки, згідно ЄДРПН встановлено ланцюг постачання товару (послуг), які в подальшому реалізовувались на користь ТОВ «АПТ-Україна», а саме: ТОВ «Білгороденерго» (директор якого померла в 2015 році закордоном) - ТОВ «Мактуб плюс» - ТОВ «Арфін Буд ЛТД» - ТОВ «АПТ-Україна».

Також, контролюючим органом встановлено, що за даними руху кошів по банківських рахунках ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд ЛТД», грошові кошти на рахунки та з рахунків ТОВ «Мактуб плюс» не надходили та не перераховувались. Згідно даних банківських рахунків ТОВ «АПТ-Україна», ТОВ «Мактуб плюс» та ТОВ «Арфін Буд ЛТД» безготівкові рахунки між ними не проводились.

Суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи представником позивача не було надано суду копій платіжних документів чи виписок з банківських рахунків які б свідчили про оплату послуг згідно зазначених вище договорів субпідряду та підтверджували б факт перерахування коштів на користь контрагентів позивача та наявність підстав для декларування витрат по операціях з придбання товарів та послуг у ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд».

З матеріалів справи взагалі не вбачається того, що умови договорів були виконані, надані представником позивача копії первинних документі, на переконання суду, не є достатніми для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, руху активів в процесі здійснення таких операцій та зміни матеріального становища позивача.

Напроти, встановлені судом обставини вказують на відсутність фактичного здійснення операцій з реалізації з контрагентами - ТОВ «Білгороденерго» та ТОВ «Арфін Буд» (за період з 01.01.2016 по 31.12.2017) послуг на адресу ТОВ «АПТ-Україна»,.

Обов`язок підтвердити правомірність податкового кредиту та витрат первинними документами покладений на платника - покупця, саме він є суб`єктом, що обчислює кінцеву суму податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету. При цьому документи, які обґрунтовують витрати та податковий кредит, повинні відображати достовірну інформацію. В даному випадку, подані позивачем документи не засвідчують реальності господарських операцій та не містять достовірних відомостей.

Отже, відповідачем під час здійснення перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про учасників договорів субпідряду, фактичну неможливість виконання вказаних у договорах робіт саме задекларованими контрагентами. Спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Фактично позивачем було проведено господарські операції з контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

Контролюючим органом фактично підтверджується нереальність (фіктивність) здійснення господарських операцій з огляду на дослідження під час перевірки всіх первинних документів і відображення такої інформації в акті перевірки, (договори, видаткові, прибуткові накладні, податкові накладні та інше).

Зазначені обставини вказують на відсутність у позивача ділової мети відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом було складено та вручено представникові ТОВ «АТП-Україна» запит про надання документів від 09.07.2018 №1, а саме: всіх наявних документів, даних бухгалтерського та податкового обліку по взаємовідносинах з ТОВ «Білгороденерго» і ТОВ «Арфін Буд» за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, проте, під час проведення перевірки такі документи надано не було, в результаті чого було складено акт про ненадання документів до перевірки від 11.07.2018 №637/26-15-14-07-02-16, при цьому, суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи позивачем окрім копій договорів, актів виконаних робіт та копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат не було надано інших первинних документів, зокрема розрахункових документів на підтвердження оплати послуг за договорами субпідряду, податкових накладних.

Отже, наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з надання послуг за договорами субпідряду не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов`язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, висновки, зроблені органом доходів і зборів за результатами перевірки, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи, а тому оскаржуване податкове-повідомлення рішення є таким, що прийнято обґрунтовано.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ-Україна» не обґрунтованими, а тому підстави для їх задоволення - відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову товариство з обмеженою відповідальністю "АПТ-Україна" (02121, м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, буд. 32-а, оф. 316, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 листопада 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа