Справа № 1.380.2019.002558
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9356/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача Кубари М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Клименко О.М.,

час ухвалення рішення 16:49:31,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 07 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA209000/2019/000065/2 від 21 січня 2019 року та картку відмови № UA209190/2019/00133 від 23 січня 2019 року; стягнути витрати за надання правничої допомоги в розмірі 800 грн на момент подання позову.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані рішення та картка є незаконними, прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню, оскільки для визначення митної вартості автомобіля було взято ціну його придбання, що підтверджується декларацією №18PL402010E1203527 від 27 грудня 2018 року та фактурою №AUK10635 від 11 грудня 2018 року про придбання автомобіля. Однак, відповідач такі документи проігнорував та вказав, що у нього відсутня інформація для визначення митної вартості товарів про ідентичні та подібні товари, а також відсутня вартісна основа для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Зазначає, що наведене не відповідає фактичним обставинам, оскільки були наявні та подані відповідачу вищевказані документи з визначенням вартості автомобіля. Будь-якої переписки щодо з`ясування питання митної вартості чи необхідності подання документів Львівській митниці не надсилалося, а відтак будь-яких консультацій з питання застосування методів визначення митної вартості ввезеного транспортного засобу з ним не проводилося. Вважає, що відповідачем порушено ч. 3 ст. 53, ст. 54, ст. 57 Митного кодексу України, оскільки: відсутні підстави вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість придбаного автомобіля; відсутні обґрунтування причин, через які заявлену митну вартість не може бути визнано та без будь-якого пояснення чи консультацій щодо визначення вартості автомобіля в розмірі 14250 євро; основним методом визначення митної вартості придбаного автомобіля, який ввезений на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є перший метод за ціною договору (вартість операції). Вказує, що нездійснення відповідачем належного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, що імпортуються та недотримання порядку визначення митної вартості придбаного автомобіля шляхом послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів грубо порушило його права та спричинило збитки у вигляді необхідності понесення додаткових витрат, на які він не розраховував при купівлі вказаного транспортного засобу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості №UA209000/2019/000065/2 від 21 січня 2019 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови №UA209190/2019/00133 від 23 січня 2019 року. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 2491,84 грн сплаченого судового збору та 800,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами, а тому відсутні підстави для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та прийняте митницею рішення та картка відмови у прийнятті митної декларації є протиправними. Також, відповідно до квитанції №24 від 30 травня 2019 року позивачем сплачено 800 грн на рахунок отримувача Адвокатського об`єднання Кубара і Партнери, призначення платежу: оплата за підготовку позовної заяви, а тому такі підлягають стягненню з відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська митниця Державної фіскальної служби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що до митного оформлення було подано копію рахунку-фактури(інвойс), однак такий може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт(послуг) без складання акта приймання-передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами, але такі позивачем не подані. Фіскальний чек № 1978 від 11 грудня 2018 року до митного оформлення не подавався, а тому не може бути дослідженим судом першої інстанції. Також, Договір про надання юридичних послуг від 20 травня 2019 року не був поданий відповідачу та не може бути доказом на підтвердження витрат на правничу допомогу, а сама сплата коштів відповідно до квитанції не може свідчити про надання правничої допомоги.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 11 грудня 2018 року позивач придбав у нерезидента на аукціоні транспортний засіб - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, бувший у використанні, номер кузова - НОМЕР_1 , двигун дизельний об`ємом 1968 см3, потужністю 11 kW, тип кузова - універсал, кількість місць - 5, кількість дверей - 5, колір сірий, колісна формула - 4x2, рік випуску - 2015, модельний рік - 2015, дата першої реєстрації 22 вересня 2015 року, призначений для переміщення по дорогах загального користування.

З метою митного оформлення зазначеного автомобіля представник позивача ФОП ОСОБА_2 звернувся до Львівської митниці ДФС України з електронною митною декларацією №UA209190.2019.002570 від 10 січня 2019 року, в якій митна вартість транспортного засобу була зазначена в сумі 8900 євро, що по курсу 31,512 становить 280463,04 грн.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) AUK10635 від 11 грудня 2018 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209030/2018/75887 від 27 грудня 2018 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22 вересня 2015 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений експертною організацією №1140 від 09 січня 2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 21 грудня 2018 року; заяву на видачу посв. б/н від 10 січня 2019 року, заяву на ф/о від 10 січня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення №18PL402010Е1203527 від 12 грудня 2018 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.52773-18 від 29 грудня 2018 року; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_3 від 27 травня 2014 року; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_4 від 17 липня 2012 року.

21 січня 2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000065/2, відповідно до пункту 30 якого скориговано вартість автомобіля до 14250 євро та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00133.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 23 та 24 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом ст. ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1 - 3 ст. 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1 - 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 вказаної статті МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч. 12 ст. 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 809/1469/16.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження митної вартості транспортного засобу позивачем подано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) AUK10635 від 11 грудня 2018 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209030/2018/75887 від 27 грудня 2018 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22 вересня 2015 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений експертною організацією №1140 від 09 січня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення №18PL402010Е1203527 від 12 грудня 2018 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.52773-18 від 29 грудня 2018 року.

На підтвердження обгрунтованості сумніву посадової особи митниці в задекларованій митній вартості автомобіля відповідачем зазначено, що така не підтверджена документально і не відповідає інформації щодо вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС.

Водночас, позивачем на підтвердження митної вартості транспортного засобу було подано рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) AUK10635 від 11 грудня 2018 року згідно якої ціна угоди 8900,00 євро. Вказана рахунок-фактура фактично є розрахунково-платіжним документом, передбачає виставлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.

Колегія суддів звертає увагу на те, що покликання митного органу на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст. 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2018 року (справа № 809/1884/16), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Більше того, в суді першої інстанції було додатково підтверджено проведений за цією угодою розрахунок фіскальним чеком №1978 від 11 грудня 2018 року на суму 8900,00 євро (а.с.110).

Колегія суддів звертає увагу, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, прийшов до вірного висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів розрахунків, за якими було визначено вартість транспортного засобу позивача в розмірі 14250,00 євро, що свідчить про порушення вимог статті 55 МК України. В оскаржуваному рішенні не наведено і не надано доказів, які підтверджують використання при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів інформації спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу.

Крім цього, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №1140 від 09 січня 2019 року, вартість увезеного на митну територію України автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення (без врахування митних платежів та зборів, не розмитненого і не зареєстрованого в Україні автомобіля), станом на момент проведення дослідження, становить 8832,46 євро, що підтверджує те, що задекларована позивачем митна вартість транспортного засобу є цілком реальною та достовірною.

Враховуючи викладене, твердження митного органу про неможливість визначення митної вартості транспортного засобу, що ввозився позивачем, із застосуванням першого методу є безпідставними, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування картки відмови №UA209190/2019/00133 від 23 січня 2019 року та рішення про коригування митної вартості №UA209000/2019/000065/2 від 21 січня 2019 року.

Стосовно позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи слідує, що між Адвокатським об`єднанням Кубара і Партнери та ОСОБА_1 укладено Договір №11-Ш про надання юридичних послуг від 20 травня 2019 року.

Відповідно до п.1.1 даного договору виконавець зобов`язується надати послуги правового характеру, що пов`язані із представленням інтересів Замовника в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а Замовник зобов`язується прийняти виконану роботу і оплатити її.

Згідно із п. 4.1. даного договору за підготовку правової позиції, позовної заяви, подання позову та представлення інтересів в суді першої інстанції Виконавець сплачує Замовнику 12000 грн., з яких 800 грн. сплачується до моменту винесення рішення судом 1-ї інстанції, а решта після отримання постанови суду 1-ї інстанції. Витрати на правничу допомогу у випадку розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій оплачуються в сумі додатково погодженій сторонами.

З наявної в матеріалах справи квитанції №24 від 30 травня 2019 року слідує, що ОСОБА_1 сплачено 800,00 грн на рахунок отримувача Адвокатського об`єднання Кубара і Партнери, призначення платежу: оплата за підготовку позовної заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки в матеріалах справи відсутні клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірною, належним чином підтвердженою, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної фіскальної служби України, як відповідача у даній справі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі № 1.380.2019.002558 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.