Справа № 420/5457/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5457/19
УХВАЛА

11 листопада 2019 року

м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Сердюк І.С.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Афанасьєвої І.Г.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Прокуратури Одеської області (Код , адреса: м. Одеса, Пушкінська 3) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20.09.2019 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

01.10.2019 р. позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху. Також позивачем разом з заявою про усунення недоліків подано клопотання від 01.10.2019 року за вх. №35705/19 у якому позивач просить суд поновити пропущений процесуальний строк для подання позовної заяви про визнання незаконним та скасування наказу №1934-к від 24.10.2017 року, поновлення на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом.

Ухвалою від 07.10.2019 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін).

11.11.2019 року (вх. № 41827/19) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду. В обґрунтування правової позиції зазначено, що зазначена позовна заява подана з пропущенням строку звернення до суду, тому в силу ч. 4 ст. 123 КАС України відповідач просить суд застосувати наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду та залишити її без розгляду.

Крім того, 11.11.2019 року за вх. №41826/19 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав звернення позивача до суду з позовом без сплати судового збору. В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що позивачем всупереч вимог Закону України «про судовий збір» при поданні позовної заяви не сплачено судовий збір за вимогу, що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні 11.11.2019 року представник відповідача вказані клопотання про залишення позову без розгляду підтримав. Позивач проти задоволення клопотань заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Що стосується клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з питань пропуску строку суд зазначає, що згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є верховенство права.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6§ 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, виходячи з норм Конституції України, а також з норм Міжнародного права, з урахуванням викладених відповідачем підстав для залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати строк звернення до адміністративного позову з цим позовом пропущеним та як наслідок, про безпідставність заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.

Суд зазначає, що вказане питання щодо строку звернення позивача вирішено судом при відкритті провадження у справі. Визнано причини пропуску чтроку поважними та відкрито провадження у справі.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав звернення позивачем до суду з позовом без сплати судового збору суд зазначає наступне.

При зверненні до Одеського окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом позивачем ОСОБА_1 в прохальній частині зазначено вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2017 року до дня поновлення на посаді.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, а тому віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції від 22 травня 2015 року, яка набрала чинності 1 вересня 2015 року, судовий збір не сплачується.

Отже, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду з підстав не сплати судового збору за подання вказаного адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотань представника Прокуратури Одеської області про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включені до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано судом 15.11.2019 року.

Суддя Л.М. Токмілова