Справа № 280/5246/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 жовтня 2019 року о/об 10 год. 20 хв.Справа № 280/5246/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, місто Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, )

про визнання протиправним та скасування рішення

за участі представників сторін:

від позивача - Сендецька А.І.

від відповідача - ОСОБА_1 О.О.

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Державного підприємства "Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №/826 від 10 вересня 2018 року виданого Начальником Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області Бойко Є.К.

Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, 03 січня 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Однак в період з 27 грудня 2018 року по 04 січня 2019 року суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В. був відсутній на роботі відповідно до наказу від 18 грудня 2018 року № 300 «Про надання відпустки».

Так, 08 січня 2019 року ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 29 січня 2019 року.

29 січня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 12 лютого 2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 12 лютого 2019 року підготовче засідання відкладено на 06 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 06 березня 2019 року підготовче провадження продовжено на 30 днів, а наступне підготовче засідання призначено на 03 квітня 2019 року.

03 квітня 2019 року провадження у справі зупинено до 15 травня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року провадження у справі поновлено.

15 травня 2019 року провадження у справі зупинено до 20 червня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року провадження у справі поновлено.

20 червня 2019 року провадження у справі зупинено до 16 липня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року провадження у справі поновлено.

16 липня 2019 року провадження у справі зупинено до 20 серпня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року провадження у справі поновлено.

20 серпня 2019 року провадження у справі зупинено до 17 вересня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року провадження у справі поновлено.

20 серпня 2019 року провадження у справі зупинено до 17 вересня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року підготовче засідання відкладено на 22 жовтня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

В підготовчому засіданні 22 жотвня 2019 року протокольною ухвалою суду за згодою сторін підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 22 жовтня 2019 року. Разом з тим, у розгляді справи оголошено перерву до 29 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 29 жовтня 2019 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14 вересня 2018 року позивач отримав Рішення про застосування штраф них санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № /826 від 10 вересня 2018 року від начальника Олександрів ського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області. Вказує, що оскаржуваним Рішенням до підприємства позивача застосовано штрафні санкції та нарахована пеня за період з 21 травня 2015 року по 25 липня 2018 року. Наголошує, що Рішеннями: № від 02 грудня 2015 року за період з 21 грудня 2013 року по 17 січня 2015 року; № від 23 березня 2016 року за період з 23 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року та № від 21 листопада 2016 року до підприємства позивача вже були застосовані аналогічні санкції за період з 21 лютого 2015 року по 08 листопада 2016 року (санкції оплачені). Таким чином, повторне застосування санкції незаконно. Вказує на те, що відповідач був зобов`язаний (в строки вста новлених законом) заявити всі вимоги до ДП «Запоріжгеоінформ». Відтак, право відповідача на пред`явлення всіх законних, вимог в якості кредитора, під час процедури ліквідації розпочалося з моменту початку процедури ліквідації, відповідно до при писів статей 111 та 112 ЦК України, але він ним не скористався. Зважаючи на вищенаведене, до моменту припинення юридичної особи «Запоріжгеоінформ», позивач хоча і не мав юридичних обов`язків або прав виконувати зобов`язання правоздатної юридичної особи але виплатив борг в розмірі прийнятих на себе зобов`язань, які відображені в частині другій передавального акту. Окрім цього, слід зазначити, що до прийняття рішення власником (засновником) ДП «За поріжгеоінформ» про реорганізацію останнього шляхом його приєднання до відповідача, ОСОБА_2 зом Державного агентства земельних ресурсів України № 300 від року було прийнято рішення про ліквідацію ДП «Запоріжгеоінформ».

В судовому засіданні представник Державного підприємства "Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№16939 від 25 квітня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що в період з 21 лютого 2015 року до 25 липня 2018 року, вказаний у рішенні №/826 від 10 вересня 2018 року жодного разу не дублюється з вищевикладеними періодами рішень, а саме № 0 від 02 грудня 2015 року, № від 23 березня 2016 року, № від 21 листопада 2016 року. Зазначає, що таким чином, Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №/826 від 10 вересня 2018 року застосоване до ДП «ЗН-ДПІ Землеустрою» винесено виключно у спосіб та в межах, що передбачені чинним законодавством та не порушують права суб`єктів господарювання.

В судовому засіданні представник Головного управління ДФС у Запорізькій області просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

10 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийнято рішення №/826, яким до позивача застосовані штрафні санкції та нараховано пеню.

Не погоджуючись таким рішенням, позивач подав скаргу до Головного управління ДФС у Запорізькій області.

За результатами розгляду скарги позивачу надано відповідь вих.№34048/10/08-01-13-01-23 від 08 жовтня 2018 року, відповідно до якої зазначено, що рішення повинно бути оскаржено до органу виконавчої влади центрального рівня.

Позивачем 19 жовтня 2018 року вих.№1995 до Державної фіскальної служби України подано повторну скаргу.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 26 листопада 2018 року вих. №38321/6/99-99-11-02-02-25 скаргу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з спірним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6, абзацу 1 і 2 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Також платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Частиною 7 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

У відповідності до положень абзацу 1 частини 5, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Відповідно до частини 10 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відомості про стан розрахунку платника єдиного внеску з бюджетом відображається в оперативній формі обліку, яка ведеться в порядку встановленому наказом Міністерства фінансів України 07 квітня 2016 року № 422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У силу приписів частини 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Так, згідно частини 10 статті 25 цього Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Крім того, у випадку несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску орган доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум (пункту 2 частини 11 статті 25 вказаного Закону).

Таким чином, за несплату платником податків єдиного внеску у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з позову, позивач вказує, що оскаржуваним Рішенням до підприємства позивача застосовано штрафні санкції та нарахована пеня за період з 21 травня 2015 року по 25 липня 2018 року. Однак вказує на те, що Рішеннями: № від 02 грудня 2015 року за період з 21 грудня 2013 року по 17 січня 2015 року; № від 23 березня 2016 року за період з 23 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року та № від 21 листопада 2016 року до підприємства позивача вже були застосовані аналогічні санкції за період з 21 лютого 2015 року по 08 листопада 2016 року (санкції оплачені).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів передбачена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) (далі - Інструкція).

При несплаті (неперерахуванні) або несвоєчасній сплаті (несвоєчасному перерахуванні) єдиного внеску на платників складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції,- календарний квартал (підпункт 2 пункту 2 Інструкції).

Пунктом 5 Інструкції встановлено, що нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Сума пені розраховується за такою формулою: Y = S х K х 0,1 %.

Таким чином, Державне підприємство "Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке допустило прострочення сплати відповідних внесків, в результаті чого відповідачем прийнято відносно нього оскаржене рішення. Складові суми штрафних санкцій та пені зазначених в рішенні наведені в розрахунку, доданому до нього та обраховуються відповідно положень Інструкції.

Вивчивши зміст оскарженого рішення, судом встановлено, що період застосування штрафних санкцій та нарахування пені дійсно здійснено за період з 21 травня 2015 року по 25 липня 2018 року, тобто є такими що включає період прийнятих рішень, № від 23 березня 2016 року за період з 23 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року та № від 21 листопада 2016 року та за які вже були застосовані штрафні санкції та пеня

Відповідачем до оскарженого рішення долучено розрахунок, в якому відображено, зокрема, день закінчення строку внесення відповідного платежу, день його фактичної сплати (перерахування) включно, документ за яким прострочено сплату, період пені, сума пені, застосований відсоток штрафу, кількість днів простроченого платежу, сума штрафу.

Проаналізувавши розрахунок, доданий до оскаржуваного рішення (дати закінчення строку внесення відповідного платежу/день його фактичної сплати (перерахування)), судом встановлено, що в дійсності перевіркою охоплено період часу з 21 травня 2015 року по 25 липня 2018 року. Виключенням є тільки рішення № від 02 грудня 2015 року за період з 21 грудня 2013 року по 17 січня 2015 року. Проте, перевіривши розрахунки до рішень № від 23 березня 2016 року за період з 23 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року та № від 21 листопада 2016 року встановлено, що штраф за зазначеним документом у вказаний період відповідачем не застосовувався.

Тобто, сума зазначеної штрафної санкції зазначена відповідачем вперше саме в оскарженому рішенні.

З наведеного слідує висновок про помилковість доводів позивача, щодо застосування до нього штрафних санкцій та пені за періоди за які ці санкції та пеня вже були нараховані рішеннями № від 23 березня 2016 року за період з 23 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року та № від 21 листопада 2016 року, № від 02 грудня 2015 року за період з 21 грудня 2013 року по 17 січня 2015 року, оскільки судом, з аналізу розрахунків штрафних санкцій та пені, доданих до рішень податкових органів не встановлено двох ідентичних періодів прострочення за одним й тим же документом.

Судом також досліджено розрахунок податкового органу наданий ревізором (а.с 98-102), який підтверджує той факт, що період з 21 травня 2015 року до 25 липня 2018 року, вказаний у рішенні №/826 від 10 вересня 2018 року жодного разу не дублюється з рішеннями № 0 від 02 грудня 2015 року, № від 23 березня 2016 року, № від 21 листопада 2016 року.

Окрім вказаного, позивачем також не надано пояснень, які конкретно суми він вважає нарахованими неправомірно, твердження його представників базувались лише на загальних виразах.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Разом з тим, суд вважає також зазначити про таке.

Статтею 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до статті 107 ЦКУ після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 98 ПКУ під реорганізацією платника податків розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання, зокрема, злиття платників податків, а саме передача майна платника податків до статутних фондів інших платників податків, унаслідок чого відбувається ліквідація платника податків, який зливається з іншими.

Якщо реорганізація здійснюється шляхом об`єднання двох або більше платників податків в одного платника податків з ліквідацією платників податків, що об`єдналися, об`єднаний платник податків набуває усіх прав і обов`язків щодо погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу всіх платників податків, що об`єдналися (підпункт 98.2.2 пункту 98.2 статті 98 ПК України).

Також, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №422 зазначено, що у разі коли внаслідок припинення юридичної особи шляхом реорганізації частина її зобов`язань чи заборгованості залишається непогашеною або у платника обліковуються складові сум переплат, до ІКП юридичних осіб - правонаступників працівником підрозділу, який здійснює облік платежів та інших надходжень, засобами програмного забезпечення переносяться відповідні облікові показники з дотриманням хронології їх виникнення на підставі одного із документів зокрема передавального акта.

Так відповідно до матеріалів справи судом досліджено Акт №2 приймання-передачі від 07 серпня 2017 року.

За вказаним передавальним актом у ДП «Запоріжгеоінформ» на час підписання наявний борг з єдиного соціального внеску.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач був зобов`язаний (в строки вста новлених законом) заявити всі вимоги до ДП «Запоріжгеоінформ», як кредитор, а також у відповідача наявне право пред`явлення таких вимог у якості кредитора, відповідно до приписів статей 111 та 112 ЦК України не знаходять свого підтвердження.

Суд звертає увагу на те, що у позивача до оскаржуваного рішення наявний борг в результаті чого зарахування коштів здійснені в попередній період, у зв`язку з чим у останнього виникає штраф та пеня, при чому не за поточний платіж, а попередній. Таким чином, судом не встановлено застосування штрафних санкцій за однакові періоди.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1 та 2 статті 76 КАС України).

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Із системного аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки спірне рішення винесено відповідачем на підставі та у межах наданих повноважень з дотриманням процедури, визначеної Законом України та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, місто Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 листопада 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов