Справа № 810/3925/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року

Київ

справа №810/3925/15

адміністративне провадження №К/9901/19466/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Метіз» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 (головуючий суддя - Ключкович В.Ю., судді: Лічевецький І.О., Петрик І.Й.) у справі № 810/3925/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Метіз» до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Метіз» (далі - ТОВ «ТК «Метіз») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Вишгородська ОДПІ) від 22.12.2014 № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, ТОВ «ТК «Метіз» оскаржило його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, ТОВ «ТК «Метіз» зазначає, що в матеріалах справи містяться всі необхідні первинні документи, що свідчать про дотримання позивачем усіх вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами укладених правочинів.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Вишгородською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ТК «Метіз» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Будпромтех Плюс» та з ТОВ «Техінтерпостач» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 27.11.2014 № 2394/22-01/36445090, в якому відображено висновок про порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ТОВ «ТК «Метіз» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету за вересень 2014 року на загальну суму 212935,00 грн. та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за вересень 2014 року на суму 7466, 00 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на лист Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Будпромтех Плюс» () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за вересень 2014 року» від 05.11.2014 № 204/7/10-08-22-01/39350248, в якому відображено висновок про те, що у ТОВ «Будпромтех Плюс» відсутні бухгалтерські документи, виробниче обладнання, складські та торгівельні приміщення, транспорт, сировина та матеріали для здійснення виробництва, а службові особи ТОВ «Будпромтех Плюс» відсутні за юридичною адресою. Крім того, відповідачем було вказано на те, що за юридичною адресою вказаного контрагента позивача знаходиться інший суб`єкт господарювання, зокрема, ТОВ «Карат».

Відповідно до довідки Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів в Київській області «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Техінтерпостач» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за вересень 2014 року» від 28.10.2014 № 199/22-00/39174836, зазначений суб`єкт господарювання за податковою адресою не знаходиться, фінансову-господарську діяльність не здійснює, бухгалтерські документи не зберігає, службові особи та працівники даного підприємства за юридичною адресою не знаходяться, поштові повідомлення не отримують, а за даною адресою знаходиться житловий будинок.

Також, відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Техінтерпостач» здійснювало реалізацію широкої номенклатури товарів (ферментований рис, канцелярський набір, меблева тканина, колесні диски, маршрутизатори та ін.), що є фізично неможливим з огляду на відсутність у вказаної юридичної особи достатньої кількості робочого персоналу, технічного оснащення та наявності допоміжних послуг з транспортування, зберігання, сортування та пакування та залучення субпідрядних організацій.

Таким чином, посадові особи Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області дійшли висновку про те, що взаємовідносини між ТОВ «ТК Метіз» та ТОВ «Техінтерпостач» та ТОВ «Будпромтех Плюс» не спричинили реального настання господарських операцій, що свідчить про безпідставне віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за вересень 2014 року у розмірі 212935,00 грн. та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за вересень 2014 року на суму 7466,00 грн., які були сформовані по взаємовідносинах позивача з вказаними суб`єктами господарювання.

На підставі названого акту перевірки, 22.12.2014 Вишгородською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ , згідно з яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 319403,00 грн., у тому числі податкове зобов`язання на суму 212935,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 106468,00 грн.;

№ , згідно з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7466,00 грн.

В силу приписів статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи, в тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Наведені законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з податку на додану вартість у податковому обліку є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний доход на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Судами також встановлено, що 05.06.2014 між ТОВ «ТК Метіз» (Орендар) та ТОВ «Київський верстатобудівний завод» (Орендодавець) укладено договір оренди нежитлових приміщень за адресою: 03062, м. Київ, пр. Перемоги, 67, у зв`язку з необхідністю утеплення складського приміщення та виконання відповідних ремонтно-будівельних робіт у зазначеному приміщенні, позивачем укладено договори із контрагентами ТОВ «Техінтерпостач» та ТОВ «Будпромтех Плюс».

Так, 16.09.2014 між ТОВ «ТК «Метіз» (Замовник) та ТОВ «Будпромтех Плюс» (Підрядник) було укладено договір на виконання ремонтно-будівельних робіт № 1609/14, за умовами якого підрядник зобов`язався за завданням та за кошти замовника виконати ремонтно-будівельні роботи складського приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 67, а замовник зобов`язався прийняти його та оплатити його вартість.

01.09.2014 між ТОВ «ТК «Метіз» (Замовник) та ТОВ «Техінтерпостач» (Підрядник) був укладений договір на виконання ремонтно-будівельних робіт № 109/14, відповідно до якого підрядник зобов`язався за завданням та за кошти замовника власними та залученими силами і засобами виконати ремонтно-будівельні роботи складського приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 67, а замовник зобов`язався прийняти його та оплатити його вартість.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли різних висновків про дотримання позивачем законодавчих вимог при відображенні у податковій звітності операцій з придбання будівельно-ремонтних робіт у спірного контрагента.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані первинні документи відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності у контрагента ТОВ «ТК «Метіз» можливості реального здійснення спірних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, що свідчить про неможливість виконання зазначеного обсягу робіт безпосередньо силами працівників вказаного підприємства; представлені підприємством копії первинних документів містять лише загальні відомості, що не є достатнім підтвердженням фактичного виконання укладених договорів.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи слід зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Однак критерієм для правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що господарські операції фактично здійснені та спрямовані на отримання доходу.

У справі, що переглядається, на підтвердження факту надання ремонтно-будівельних робіт спірними контрагентами позивачем подано копії укладених договорів, акти прийому виконаних будівельних робіт, акти надання послуг, податкові накладні, рахунки на оплату. Однак вони не розкривають змісту наданих послуг, оскільки не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, не містять інформації про хід виконання спірних операцій що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності ТОВ «ТК «Метіз».

Зокрема, як встановлено судом апеляційної інстанції, в календарному графіку виконання робіт відсутні дати початку та закінчення виконаних робіт та докази прийняття робіт по кожному з етапів. При цьому, календарний графік, який є Додатком №2 до Договору не містить жодних ідентифікуючих ознак, підписів, посад осіб, якими він погоджений (п. 3.1, п.3.2 Договору). Відсутні докази складання заявок на будівельні машини, транспорт, засоби механізації, матеріали конструкції, деталі, інструмент, інвентар (п.4.1.5. Договору) та передавання таких позивачем контрагенту, водночас з акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року, в загальну суму виконаних робіт 646236,20 грн. входить, крім іншого, вартість експлуатації машин. Відсутні в матеріалах справи докази складання та затвердження контрагентом нарядів та завдань майстрам (п.4.1.6.); відсутні докази того, які працівники контрагента були допущені до об`єктів на яких поводилися певні роботи (утеплення стін) (п. 4.1.8.).

Крім того, відповідно до Правил в`їзду (виїзду) та знаходження транспортних засобів (Додаток Г до Договору оренди нежитлових приміщень), орендар зобов`язаний оформити дозвіл (перепустку) на в`їзд-виїзд та знаходження транспортних засобів, знаходження транспортних засобів без оформлення дозволу забороняється, однак таких дозволів чи перепусток, виданих на ім`я працівників контрагента, позивачем не надано.

В наданих актах надання послуг відсутня інформація про затрачені людино-години на виконання робіт, а також не деталізовано зміст наданих послуг, внаслідок чого неможливо встановити факт реального здійснення господарських операцій по вищезазначеним актам.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що платник не підтвердив належним чином оформленими документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Метіз» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду