Справа № 814/2482/16
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 814/2482/16

Головуючий в І інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 20.05.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Семенюка Г.В.

судді Шляхтицького О.І.

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції Глушак Ольги Олегівни, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов`язання повторно розглянути заяву про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому позивач просив: скасувати рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 року № 1300 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за юридичними особами» в частині оформлення права власності на нежитлові приміщення в будівлі за літ. Г-1 в частині підвалу на 1-му поверсі загальною площею 336,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 /3 за територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції від 25.12.2015 року № 27528464 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов`язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 67/3.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року), закрито провадження у справі, у зв`язку із тим, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року про закриття провадження у справі за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції від 25.12.2015 року № 27528464 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов`язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою Миколаївська АДРЕСА_2 , м АДРЕСА_3 вул АДРЕСА_4 Нікольська, 67/3 скасовано, справу за адміністративним позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції від 25.12.2015 року № 27528464 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов`язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 67/3 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, в іншій частині ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року в частині закриття провадження у справі за позовом про скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міськради від 14 грудня 2012 року № 1300, а також ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, яка занесена до журналу судового засідання, до участі у справі залучено Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції в якості відповідачів по справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 року, замінено позивача у справі - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України його правонаступником на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року залучено до участі у справі в якості відповідача Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції від 25 грудня 2015 року № 27528464 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

У задоволенні позову в частині зобов`язання Виконком Миколаївської міськради повторно розглянути заяву податкового органу про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 67/3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача - Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2015 року, за результатами розгляду заяви СДПІ з ОВП у м. Одесі міжрегіонального ГУДФС про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, будинок 67/3, державним реєстратором прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції Глушак О.О., на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, було прийнято рішення № 27528464 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень посилаючись на те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим вказаним Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Так, державний реєстратор вказав на те, що згідно сформованих відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено, що право власності на об`єкт - нежитлові приміщення за адресою: м АДРЕСА_3 , вул. Нікольська, 67/3 вже зареєстровано за іншою особою на підставі інших правовстановлюючих документів.

Крім того, державний реєстратор зазначив, що у витязі з рішення Миколаївської міської ради «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» № 1298 від 14.12.2012 року вказано про належність нежитлових приміщень по вул. АДРЕСА_1 , яким надано нову адресу Нікольській, 67/3, до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та визнаючи протиправним і скасовуючи рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції від 25 грудня 2015 року № 27528464 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у реєстрації права власності, проте не зазначив законних підстав для відмови, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Виконком Миколаївської міськради повторно розглянути заяву податкового органу про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 Нікольська, 67/3, суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради не є правонаступником Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, реєстратором якої приймалося спірне рішення, тому не може повторно розглянути заяву податкового органу про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: Миколаївська АДРЕСА_3 вул АДРЕСА_4 Нікольська, 67/3. Також, суд першої інстанції вказав, що позивач доказів того, що відповідачі, - Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, державний реєстратор прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції у спірних правовідносинах є правонаступником Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, суду не надав. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

За правилами ч. 7 ст. 16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 15 цього ж Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

У відповідно до ч. 4 ст. 15 цього ж Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч. 2 ст. 24 вказаного Закону).

Виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений у ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 цього ж Закону).

Так, згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Розглядаючи заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

В свою чергу, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, державний реєстратор відмовляє у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 25.12.2015 року № 27528464 вбачається, що відмовляючи у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою позивача, державний реєстратор виходив з того, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим вказаним Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Таким чином, оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнято державним реєстратором з підстав, визначених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення), а саме п. 4 ч. 1 ст. 24, що повністю спростовує висновок суду першої інстанції, що державний реєстратор відмовив позивачу у реєстрації права власності, при цьому, не зазначивши законних підстав для відмови, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів зазначає, що у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.12.2015 року № 27528464 державним реєстратором визначено підставу для прийняття такого рішення згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з посиланням на подані позивачем документи для державної реєстрації та встановлені обставини за результатами розгляду цих документів.

Проте, судом першої інстанції не надано оцінку доводам державного реєстратора, що ним покладені в основу оскаржуваного рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.12.2015 року № 27528464.

Висновок суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення державного реєстратора ґрунтується виключно на тому, що останнім не було визначено законних підстав для відмови, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, такий висновок суду першої інстанції, як вже зазначалось колегією суддів, повністю спростовується змістом рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.12.2015 року № 27528464.

В свою чергу, досліджуючи фактичні обставини, які визначені державним реєстратором в якості підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено державним реєстратором та підтверджується матеріалами справи, СДПІ з ОВП у м. Одесі міжрегіонального ГУДФС була подана заява про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 .

При цьому, до вказаної заяви позивачем були подані документи для проведення такої державної реєстрації щодо нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ), зокрема, рішення Виконавчого комітету народних депутатів Миколаївської міської Ради від 28.02.1992 року про передачу частини будівлі за наведеною адресою Державній податковій інспекції м. Миколаїв, реєстраційне посвідчення щодо вказаної частини будівлі (літ. Г-І) за Державною податковою адміністрацією.

Окрім цього, позивачем було подано державному реєстратору рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 року № 1298, яким нежитловим приміщенням по вул. АДРЕСА_1 (літ. Г-1) надано нову адресу: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 /3.

Поряд з цим, під час розгляду поданої позивачем заяви про державну реєстрацію права власності, державним реєстратором було виявлено, що право власності на об`єкт - нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_5 вже зареєстровано за іншою особою на підставі інших правовстановлюючих документів.

Так, згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.124-125 т.2), 12.12.2012 року було проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення загальною 336,1 кв.м., які розташовані в частині підвалу та І поверху в будівлі за літ. Г-1 за адресою: АДРЕСА_5 за територіальною громадою міста в особі Миколаївської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2012 року № САЕ 837843.

Станом на момент подання заяви про державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за позивачем останнім державному реєстратору не було надано доказів скасування вказаного свідоцтва про право власності територіальної громади міста в особі Миколаївської міської ради на це приміщення, а також вказаний запис про державну реєстрацію права власності не був скасований.

Так само станом на момент подання заяви про державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за позивачем останнім державному реєстратору не було надано доказів скасування рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 року № 1300 про оформлення права власності на нежитлові приміщення в будівлі за літ. Г-1 в частині підвалу та на І поверсі загальною площею 336,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_5 , за територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

Крім того, як встановлено державним реєстратором та підтверджується матеріалами справи, у витязі з рішення Миколаївської міської ради «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» № 1298 від 14.12.2012 року вказано про належність нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , яким надано нову адресу Нікольській, 67/3, до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.

За таких обставин, а також враховуючи встановлення наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, колегія суддів вважає, що державний реєстратор дійшов вірного висновку, що за поданою позивачем заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 слід відмовити згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення), оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим вказаним Законом, та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Що стосується посилань позивача на те, що станом на момент його звернення із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було чинним рішення Виконавчого комітету народних депутатів Миколаївської міської Ради від 28.02.1992 року про передачу спірної частини будівлі за наведеною вище адресою Державній податковій інспекції м. Миколаїв, оскільки рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.02.2015 року у справі № 490/10528/13-а, що набрало законної сили, скасовано рішення Миколаївської міської ради № 45/31 від 22 квітня 2010 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів від 28.02.1992 року № 81», колегія суддів зазначає, що надане позивачем рішення суду та встановлені ним обставини не усувають виявлені державним реєстратором суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на спірне нерухоме майно та не дає змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки станом на момент подання заяви про державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за позивачем останнім державному реєстратору не було надано доказів скасування свідоцтва про право власності територіальної громади міста в особі Миколаївської міської ради на це приміщення, а також вказаний запис про державну реєстрацію права власності не був скасований. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.02.2015 року у справі № 490/10528/13-а лише скасовано рішення Миколаївської міської ради № 45/31 від 22 квітня 2010 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів від 28.02.1992 року № 81», проте, не скасовано рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 року № 1300 про оформлення права власності на нежитлові приміщення в будівлі за літ. Г-1 в частині підвалу та на І поверсі загальною площею 336,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_5 , за територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, свідоцтво про право власності територіальної громади міста в особі Миколаївської міської ради на це приміщення від 18.12.2012 року № САЕ 837843, а також запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію наведеного права власності за територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.12.2015 року № 27528464 прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог щодо повторного розгляду поданої заяви про державну реєстрацію права власності, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки сама по собі констатація протиправності рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації та скасування цього рішення не призводить до відновлення прав особи, що захистом яких остання звернулась. Визнаючи протиправним та скасовуючи рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно, суд першої інстанції повинен був визначити, який орган наділений повноваженнями на розгляд заяви позивача про проведення державної реєстрації та відповідно зобов`язати цей орган розглянути заяву позивача. Внесення змін до законодавства щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень та позбавлення Миколаївського міського управління юстиції повноважень на проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, на що посилається суд першої інстанції, не повинно перешкоджати реалізації прав осіб на розгляд їх заяв про державну реєстрацію прав, які подані до внесення наведених змін до законодавства. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнаючи протиправним та скасовуючи рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно, зобов`язаний був встановити орган уповноважений на розгляд заяви позивача про державну реєстрацію права власності станом на момент прийняття такого рішення суду.

Водночас, вирішуючи справу в апеляційному порядку, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно та відсутність підстав для його скасування і задоволення позову у цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання повторно розглянути подану заяву про державну реєстрацію права власності, як похідні вимоги, задоволенню також не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено, в тому числі, порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, згідно наведених вимог ч. 2 ст. 318 КАС України, суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, а тому, за встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції Глушак Ольги Олегівни, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов`язання повторно розглянути заяву про державну реєстрацію права власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.11.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: О.І. Шляхтицький