Справа № 640/14825/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

04 листопада 2019 року №640/14825/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія»
до про Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участі:

представника позивача - Жар Д.В.,

представника відповідача - Полякової С.Б.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 листопада 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.08.2019 №0102 та №0102.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 01.08.2019 №0102 та №0102, прийняті на підставі акта перевірки від 11.07.2019 №413/26-15-14-01-02/40326847, є протиправними та підлягають скасуванню. Позивачем наголошено, що власну кредиторську заборгованість за простими векселями останній, керуючись пунктами 5 та 29 Положення (стандартом) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, визначив як фінансове зобов`язання, а не як актив, первісно оцінив за їх фактичною собівартістю, тобто, номінальна вартість векселів дорівнює сумі боргу за договорами купівлі-продажу (поставки) товару, за якими був проведений розрахунок шляхом видачі простих векселів на відповідні суми боргу: 1)5 792 910,50 грн. - товариству з обмеженою відповідальністю «Промінь відродження», 2) 11 779 085,70 грн. - фермерському господарству «Маяк» ОСОБА_2., 3) 3 241 071,90 грн. - фермерському господарству «Маяк-2» ОСОБА_2 . В подальшому, на кожну дату балансу позивачем у відповідності до пункту 31 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», визначалась амортизована собівартість безвідсоткового зобов`язання за векселями. При цьому, оскільки вищезазначені векселі відповідають сумі грошового зобов`язання, загальна сума номіналів векселів дорівнює сумі боргу. Таким чином, амортизована собівартість безвідсоткового зобов`язання за векселями дорівнює фактичній собівартості даного зобов`язання, що у свою чергу виключає нарахування дисконту (різниці), яка відносить до складу доходів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі №640/14825/19, призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачу у визначений судом строк надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем 21.08.2019 надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 01.08.2019 №0102 та №0102 прийняті на підставі акта перевірки від 11.07.2019 №413/26-15-14-01-02/40326847, відповідають нормам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, відповідачем зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості, чим занижено «Інші фінансові доходи», рядок 2220 звіту про фінансові результати на загальну суму 20 307 543 грн., в тому числі: 2017 рік на суму 20 307 543 грн., та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу, чим занижено «Інші витрати», рядок 2270 звіту про фінансові результати, на суму фінансових витрат (амортизація дисконту) на загальну суму 103 914 грн., в тому числі: за 2017 рік на суму 1 454 грн.; за 2018 рік на суму 80 432 грн.; за 1 квартал 2019 року на суму 22 028 грн.

В свою чергу, позивачем в 04.09.2019 надано відповідь на відзив, в якому позивачем підтримано позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, та зазначено, що відповідач як контролюючий орган перевищив свої повноваження в частині самостійного встановлення методології, правил оцінки та обрання ставки дисконтування для визначення вартості фінансових зобов`язань платника податків у звітних періодах, «штучно» змінив фінансовий результат позивача, шляхом застосування теоретичних суджень та «умовного» фінансового доходу від зменшення корисності очікуваних грошових надходжень в момент виникнення кредиторської заборгованості, що призвело до неправомірного нарахування податку на прибуток, висновки відповідача про порушення позивачем норм пунктів 44.1, 44.2 статті 44 та пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, є необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2019 закрито підготовче провадження у справі №640/14825/19 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Також, позивачем 03.10.2019 надано суду додаткові пояснення, відповідно до яких, позивачем вказано на те, що враховуючи зміст векселів та інших документів приєднаних до матеріалів справи, строк платежу у спірних правовідносинах, станом на 30.03.2019, ще не настав, підстави для визнання зобов`язання таким, що не підлягає погашенню у контролюючого органу відсутні, таким чином, сума зобов`язання не може бути включена до складу доходу звітного періоду. Зокрема, позивачем зазначено, що векселі товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» не передбачають нарахування відсотків, видані в рахунок погашення грошової заборгованості за поставлений товар, визначення теперішньої вартості (дисконтування) на дату визнання зобов`язання в обліку за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» не проводиться. Кредиторська заборгованість позивачем правомірно первісно оцінена за фактичною (номінальною) вартістю виданих векселів. Позивачем наголошено, що фінансовим інструментом позивача в межах спірних відносин є фінансові зобов`язання, а відтак нормативні акти, які регулюють методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові активи є незастосовними в межах спірних відносин. Положення (стандарти) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» не містить термінології справедливої вартості та амортизованої собівартості, не містить методологію проведення оцінки фінансових зобов`язань за методом справедливої вартості або за методом амортизованої собівартості, відсильні норми до інших Положень (стандартів) бухгалтерського обліку відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2019 року, наказу від 30.05.2019 №7302, проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 09.03.2016 по 31.03.2019, за результатами якої складено акт від 11.07.2019 №413/26-15-14-01-02/40326847.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу викладеними в акті перевірки від 11.07.2019 №413/26-15-14-01-02/40326847, позивачем подано до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві заперечення від 22.07.2019 №72.

За результатом розгляду вищезазначених заперечень, листом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про розгляд заперечень від 30.07.2019 №42537/10/26-15-14-01-02, заперечення залишено без задоволення та викладено висновки акта перевірки у наступній деталізованій редакції, відповідно до якої, перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія»:

- пунктів 44.1, .44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пунктів 5, 6, 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого занижено об`єкт оподаткування податком на прибуток на загальну суму 638 652 грн., в тому числі за І квартал 2019 на суму 638 652 грн. та занижено податок на прибуток на загальну суму 3 521 696 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 2 727 077 грн., за 2018 рік на суму 710 175 грн., за І квартал 2019 року на суму 84 444 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 19) у березні 2019 року на суму 10 218 грн.;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, на адресу контрагентів - покупців не зареєстровано податкову накладну та порушено граничні терміни реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підставі акта перевірки від 11.07.2019 №413/26-15-14-01-02/40326847 складено наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 01.08.2019 №0102, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 638 652,00 грн. за звітний період І квартал 2019 року у декларації від 25.04.2019 за № ;

- від 01.08.2019 №0102, яким збільшено (нараховано) суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальній сумі 4 402120,00 грн., з яких податкове зобов`язання 3521696,00 грн., штрафні санкції 880 424,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 01.08.2019 №0102 та №0102, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків та зборів.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку) визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів; бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пунктів 189.7 та 189.8 статті 189 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку здійснює операції з постачання товарів/послуг, які є об`єктом оподаткування згідно із статтею 185 цього Кодексу, під забезпечення боргових зобов`язань покупця, наданих такому платнику податку у формі простого або переказного векселя, або інших боргових інструментів (далі - вексель), випущених таким покупцем або третьою особою, базою оподаткування є договірна вартість, визначена в порядку, встановленому пунктом 188.1 статті 188 цього Кодексу, без урахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - така договірна вартість, збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що повинні бути нараховані на суму номіналу такого векселя. На номінал векселя, у тому числі без урахування дисконтів або з урахуванням процентів, податкові зобов`язання не нараховуються.

Правовідносини щодо обігу векселів в Україні врегульовано наступними нормативними актами: Законом України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі» від 06.07.1999 №826-XІV, Законом України «Про цінні папери і фондову біржу» від 23.02.2006 №3480- IV, Законом України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 №2374-ІІІ.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 3 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» встановлено, що боргові цінні папери - це цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання, зокрема емітента, сплатити у визначений строк кошти. До боргових цінних паперів належать, зокрема, векселі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу», вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі.

Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Вексель складається на спеціальному бланку з відповідним ступенем захисту від підроблення за встановленою формою та розміром, вимоги щодо типової форми якого регламентовано Положенням про вимоги до стандартної (типової) форми виготовлення вексельних бланків, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України від 03.09.2013 №1681.

Приписами статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 №2374-ІІІ визначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. При цьому, у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти висновку, що операції щодо видачі та погашення векселя є своєрідним способом проведення негрошового розрахунку за отримані товари (роботи, послуги). У свою чергу вексель по суті виступає письмовим борговим зобов`язанням у вигляді цінного паперу, складеного за встановленою формою, що посвідчує відносини позики і передбачає зобов`язання особи, яка його видала (векселедавця), сплатити у визначений строк зазначену в ньому суму коштів особі, якій він виданий (векселедержателю).

Обов`язковою умовою проведення розрахунків із застосуванням векселів є наявність договору, який в письмовій формі, передбачає такий порядок розрахунку та те, що у випадку видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселями.

При цьому, простий вексель - це вексель, який виписується позичальником (векселедавцем) і містить нічим не зумовлене зобов`язання сплатити борг векселедержателю. Простий вексель характеризується тим, що у нього векселедавець та платник співпадають, тобто це є одна і та юридична або фізична особа.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» (Покупець) укладено типові договори купівлі-продажу від 08.08.2017 №08/08/17-1 з товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь відродження» (Продавець) та від 16.08.2017 №16/08/17-1 з фермерським господарством «Маяк» ОСОБА_2 . (Продавець), відповідно яких, Продавець зобов`язується поставити та передати Покупцю насіння гірчиці врожаю 2017 року, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару на умовах та в строки, визначених даними договорами.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» (Покупець) та фермерським господарством «Маяк-2» ОСОБА_5 (Продавець) укладено договір поставки від 28.08.2017 №22/08/17-3, відповідно до якого, Продавець зобов`язується поставити та передати Покупцю насіння гірчиці врожаю 2017 року, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару на умовах та в строки, визначених даним договором.

Відповідно до пункту 5 вищезазначених типових договорів від 08.08.2017 №08/08/17-1, від 16.08.2017 №16/08/17-1 та від 28.08.2017 №22/08/17-3, Покупець здійснює оплату вартості поставленої партії товару, з урахуванням умов поставки, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання товару.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» та його контрагентами укладено типові додаткові угоди, зокрема, товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь відродження» укладено додаткову угоду від 01.09.2017 №1 та додаткову угоду від 24.10.2017 №2 до договору від 08.08.2017 №08/08/17-1, фермерським господарством «Маяк» ОСОБА_2 укладено додаткову угоду від 01.11.2017 №1 та додаткову угоду від 01.12.2017 №2 до договору від 16.08.2017 №16/08/17-1, фермерським господарством «Маяк-2» ОСОБА_2 укладено додаткову угоду від 01.11.2017 №1 та додаткову угоду від 01.12.2017 №2 до договору від 28.08.2017 №22/08/17-3.

Відповідно до типових додаткових угод №1 до вищезазначених договорів, сторони прийшли до взаємної згоди доповнити розділ 5 договорів наступним пунктом: « 5.6. Покупець сплачує за товар в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, вказаний у договорі. За домовленістю Сторін можлива інша, крім грошової, форма розрахунків незаборонена чинним законодавством України (в т.ч. векселями)».

Типовими додатковими угодами №2, визначено, що Сторони прийшли до взаємної згоди про те, що оплата за товар поставлений згідно з цими договорами здійснюється у вексельній формі шляхом видачі Покупцем на користь Продавця безвідсоткових простих векселів номінальною сумою рівною загальній сумі заборгованості по вищепереліченим договорам, укладеними між позивачем та його контрагентами.

На виконання умов вищевказаних договорів, з урахуванням додаткових угод та в рахунок оплати за поставлений товар, товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь відродження», фермерського господарства «Маяк» ОСОБА_2 , фермерського господарства «Маяк-2» ОСОБА_2 було виписано наступні прості векселі: від 26.10.2017 №АА 2676079, №АА 2676080, №АА 2676081 та від 05.12.2017 №АА 2568521, №АА 2568522, №АА 2568523, №АА №2676082, №АА 2676083.

Загальна номінальна вартість векселів 20 813 068,20 грн., з яких 26.10.2017 видано векселів на суму 5 792 910,60 грн. та 05.12.2017 - на суму 15 020 157,60 грн.

Станом на 31.03.2019 заборгованість по вищевказаним векселям обліковується на бухгалтерському рахунку 511 «Довгострокові векселі видані в національній валюті».

Всі векселі на дату виписки 26.10.2017 та 05.12.2017 року є довгостроковими, в зв`язку із зазначенням в них строку пред`явлення 25.10.2047 та 05.12.2047.

Згідно з приписами пункту 6 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові та поточні.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними.

Відповідно до приписів пунктів 7-9 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Приписами пункту 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» визначено, що теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Слід зазначити, що статтею 4 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтується, зокрема, на принципі превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідно облікової політики підприємство для здійснення господарської діяльності використовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Пунктом 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» визначено, що фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» визначено, що фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Відповідно до пункту 30 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», на кожну наступну після визнання дати балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:

- дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу;

- фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення;

- фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;

- фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Пунктом 31, 33 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» визначено, що на кожну наступну після визнання дати балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами. Балансова вартість фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю, переглядається щодо можливого зменшення корисності на кожну дату балансу на основі аналізу очікуваних грошових потоків. Сума втрат від зменшення корисності фінансового активу визначається як різниця між його балансовою вартістю та теперішньою вартістю очікуваних грошових потоків, дисконтованих за поточною ринковою ставкою відсотка на подібний фінансовий актив, з визнанням цієї різниці іншими витратами звітного періоду.

Відповідно до пункту 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.04.2000 №91, амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з рахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).

Ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення.

Метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток».

Відповідно до пунктів 4, 8, 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції», фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю. Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю. Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно. Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій. Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Згідно з пунктом 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №817, теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються, виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

Пунктом 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів» визначено, що ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства. При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Отже, на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

Як вбачається з акта перевірки, сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно. Операція дисконтування зводиться до формули: PV = FV/(1 + і)n, де FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n - строк (число періодів).

Розрахунок амортизації дисконту по векселях виданих 26.10.2017:

PV = 5 792 910,60/(1 + 0,125)30 = 169 169,14 грн., де 5 792 910,60 грн. - сума заборгованості за видані векселі, 0,125 - середня річна облікова ставка рефінансування НБУ, X30 - кількість періодів граничного строку погашення векселів, тобто до 2047 року.

Розрахунок амортизації дисконту по векселях виданих 05.12.2017:

PV = 15 020 157,60/(1 + 0,135)30 = 336 355,59 грн., де 15 020 157,60 грн. - сума заборгованості за видані векселі, 0,135 - середня річна облікова ставка рефінансування НБУ, X30 - кількість періодів граничного строку погашення векселів, тобто до 2047 року.

Відповідно до пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Згідно з пунктом другим статті 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Як наголошено відповідачем та не спростовано позивачем під час судового розгляду даної адміністративної справи, виходячи з вищенаведеного, товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Факторія» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості, чим занижено «Інші фінансові доходи», рядок 2220 Звіту про фінансові результати на загальну суму 20 307 543,00 грн., в тому числі 2017 рік на суму 20 307 543,00 грн., та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу, чим занижено «Інші витрати», рядок 2270 Звіту про фінансові результати, на суму фінансових витрат (амортизація дисконту) на загальну суму 103 914 грн., в тому числі: 2017 рік на 1454,00 грн.; 2018 рік на 80 432,00 грн.; 1 квартал 2019 року на 22 028,00 грн.

При цьому, доводи позивача щодо перевищення відповідачем своїх повноважень при визначенні фінансового результату платника податків, не приймаються судом до уваги, оскільки в силу приписів статті 191 Податкового кодексу України відповідач здійснює адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводить відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Враховуючи, що під час виконання договірних зобов`язань за названими вище договорами від 08.08.2017 №08/08/17-1, від 16.08.2017 №16/08/17-1 та від 28.08.2017 №22/08/17-3, змінено умови оплати з відстрочкою платежу до 2047 року, тобто на 30 років, наведені вище стандарти бухгалтерського обліку, суд вважає, що контролюючим органом надано правильну оцінку оподаткування відповідного фінансового результату.

З огляду на наведені вище обставини, враховуючи обґрунтованість висновків акта перевірки від 11.07.2019 №413/26-15-14-01-02/40326847, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 01.08.2019 №0102 та №0102, винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на що, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо їх скасування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2019.