Справа № 640/5365/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5365/19 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника управління з питань запобігання та виявлення корупції апарату КМДА Олійник Віри Дмитрівни, Головного спеціаліста управління з питань запобігання та виявлення корупції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Клименка Анатолія Петровича про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до заступника начальника управління з питань запобігання та виявлення корупції апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Олійник В.Д., головного спеціаліста управління з питань запобігання та виявлення корупції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Клименка А.П. про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки, визнання протиправною та скасування доповідної записки від 07 жовтня 2015 року № 09/029-631.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із встановленням пропущення строків звернення до суду. Позивачу було запропоновано у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу, оскільки ним не було виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року повернуто позову заяву у зв`язку з неусуненням визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків з підстав пропуску шестимісячного строку оскарження дій суб`єкта владних повноважень та відсутності доказів наявності непереборних та об`єктивних обставин, які зумовили недотримання такого строку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти постанову, якою скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва та передати справу на розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що про існування доповідної записки дізнався лише 30 січня 2017 року від час відкриття матеріалів кримінального провадження. При цьому наголошує, що дії відповідача та доповідна записка безпосередньо оцінювалися судом при розгляді кримінальної справи, а тому позивач об`єктивно не міг оскаржувати вищевказану доповідну записку. Зазначає, що строк звернення до суду слід відраховувати з моменту закінчення оскарження в адміністративному порядку.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджується, що він був ознайомлений з оскаржуваною у даній справі доповідною запискою 30 січня 2017 року під час надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Наголосив на тому, що позивач не надав доказів об`єктивної неможливості звернення до суду із даним позовом у межах регламентованого законом місячного строку.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 дізнався про факт проведення працівниками КМДА перевірки в сфері державних закупівель та підготовки доповідної записки від 07 жовтня 2015 року лише 30 січня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 99 КАС України (в редакції від 01 січня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, дізнавшись про існування оскаржуваної записки, якою, на думку позивача, порушено його права та інтереси, ОСОБА_1 не скористався правом звернення до суду із позовом про скасування наказу у шестимісяний строк, як того вимагали положення ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції від 01 січня 2017 року). Наведене, на думку судової колегії, свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що останній не міг звернутися до суду під час розгляду кримінального провадження, а відтак допустив пропуск строку звернення до суду з поважних підстав, оскільки зазначені обставини, на переконання судової колегії, не можуть свідчити про неспроможність позивача у вказаний період реалізувати своє право на звернення до суду. Крім того, посилання апелянта на те, що звернення до суду могло б бути розцінене як тиск на свідка в кримінальному провадження, думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованим та не підтверджується жодними доказами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що строк звернення до суду слід відраховувати з моменту закінчення адміністративного порядку оскарження, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки, як було встановлено раніше, законодавцем визначено, що шестимісячний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду сплинув 30 липня 2017 року, а за захистом власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся лише 28 березня 2019 року, тобто, через більше ніж півтора роки після того як йому стало відомо про факт проведення перевірки та підготовки доповідної записки.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, таке звернення повинно бути здійснено у порядку, встановленому законом, тобто з урахуванням, у тому числі, строку звернення до суду.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки на протязі більше ніж півтора року позивачем не ставилося питання про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки, визнання протиправною та скасування доповідної записки від 07 жовтня 2015 року № 09/029-631, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірного документу матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом, підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено «15» листопада 2019 року.