Справа № 822/1908/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1908/16

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

12 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Михайленко К. Т.,

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року (м. Хмельницький, повний текст рішення виготовлено 09.08.2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Верест" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.10.2016 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 19 грудня 2016 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав противним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016, яким Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області збільшило суму грошового зобов`язання товариству з обмеженою відповідальністю "Верест" за платежем-податок на додану вартість в розмірі 168627 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 97628 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 70999 грн. Визнав противним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016, яким Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області збільшило суму грошового зобов`язання товариству з обмеженою відповідальністю "Верест" за платежем-податок на прибуток в розмірі 93187,50 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 74550 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 18637,50 грн. Визнав противним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016, яким Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області визначило товариству з обмеженою відповідальністю "Верест" суму податкового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації об`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 168881 грн., та штрафних санкцій в сумі 42220,25 грн., визнав противним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016, яким Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області визначило товариству з обмеженою відповідальністю "Верест" суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 144706 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 72583,48 грн., штрафних санкцій в сумі 44578,34 грн., та пені в сумі 27544,18 грн., в частині нарахування суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 139253,01 грн., в тому числі з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області задоволено частково. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Верест" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень змінено в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.09.2016, прийнявши нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Верест" та Головне управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій оскаржили їх у касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верест» залишено без задоволення. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області задоволено частково. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №822/1908/16, в частині позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 168627 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 97628 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 70999 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 93187,50 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 74550 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 18637,50 грн., № про визначення суми податкового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації об`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 168881 грн., та штрафних санкцій в сумі 42220,25 грн. скасовано, направлено справу у цій частині на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду. В іншій частині постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року та постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року у справі №822/1908/16, залишеній без змін постановою суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Таким чином, на новий розгляд суду першої інстанції касаційним судом направлено вирішення спору в частині правомірності податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 168627 грн; податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 93187,50 грн, податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про визначення суми податкового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації об`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 822/1908/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Верест" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 вересня 2016 року № , № , № .

07.05.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Верест", в якому зазначив, що Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Верест» (далі - ТОВ «Берест», Позивач) до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - ГУ ДФС у Хмельницькій області) задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 168627 грн; податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 93187,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог, а саме у визнанні протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про визначення суми податкового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації об`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн. відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, податковий орган подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства, що регулюють зазначені правовідносини, просять скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства при формуванні податкових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ за результатами господарських операцій з ТОВ «Продуктова Гільдія». На думку відповідача надані для перевірки документи не є первинними документами, що підтверджують здійснення господарської операції з поставки позивачу від ТОВ «Продуктова Гільдія» товару в липні 2014 року, а тому контролюючий орган вважає факт здійснення господарської операції з поставки товару документально не підтвердженим. Первинні документи від імені постачальника підписані не уповноваженою особою, посилаючись на інформацію про наявність кримінального провадження №0009012 від 11.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України та на протокол допиту посадової особи ТОВ "Продуктова гільдія". Крім того ТОВ «Верест» не нараховувало податкові зобов`язання, виходячи з вартості придбання (собівартості) реалізованих шкур ВРХ, отриманих від забою худоби, під час придбання якої суми податку були включені до складу податкового кредиту, відповідно до норм абз.б п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України. Зазначене порушення, на їх думку, вплинуло на визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Так, згідно розрахунку грошового зобов`язання та штрафних санкцій, сума донарахованого податку на додану вартість яка визначена в податковому повідомленні- рішенні № від 27.09.2016 року складається з двох порушень, а не з одного як зазначив суд першої інстанції .

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові, а саме у визнанні протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2016 року № про визначення суми податкового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації об`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн. не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Протокольною ухвалою суду апеляційної інстанції задоволено клопотання представника відповідача і замінено сторону у справі - відповідача з Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що посадовими особами Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Верест» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.03.2016.

За результатами перевірки складено акт № 63/22-01-14-01/23846567 від 09.09.2016.

В ході перевірки відповідач виявив та зафіксував в акті перевірки порушення позивачем вимог:

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік в сумі 74550 грн.,

- підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податковий кредит з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 82834 грн.,

- підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215, пункту 216.9 статті 216 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено акцизний податок 2015 року в сумі 168881 грн.,

- пунктів 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: встановлено неповне оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 2510 грн., в касу підприємства 01.01.2016 року;

- пунктів 7, 10 статті 3 розділу II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не створено контрольні стрічки в електронній формі та не передано по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію про обсяг розрахункових операцій за 01.01.2016 року;

- пунктів 3.2, 3.3, 3.6 розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, в результаті чого ТОВ «Верест» подано Податкові розрахунки форми 1 Д Ф за 1 квартал 2014 року-4 квартал 2015 року з недостовірними відомостями та помилками які призвели до зміни платника податку;

- підпунктів 164.1.1, 164.1.2, 164.2.1, 164.2.20 статті 164, підпункту «и» підпункту 165.1.1, підпункту 165.1.24 статті 165, підпунктів 168.1.1, 168.1.4 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого позивач занизив суму податку на доходи фізичних осіб всього в розмірі 72583,48 грн.,

- пункту 1 частини 1, частини 7 статті 7, частини 7 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивач у складі звітності з єдиного внеску поданої за липень-грудень 2014 року не нарахував та не утримав єдиний соціальний внесок у загальній сумі 9697,64 грн.

На підставі висновків акту перевірки Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області прийняло податкові повідомлення-рішення від 27.09.2016 року: №, яким збільшив суму грошового зобов`язання позивача за платежем-податок на додану вартість в розмірі 168627 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 97628 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 70999 грн., №, яким збільшив суму грошового зобов`язання позивача за платежем-податок на прибуток в розмірі 93187,50 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 74550 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 18637,50 грн., №, яким визначив позивачу суму податкового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації об`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 168881 грн., та штрафних санкцій в сумі 42220,25 грн..

Позивач вважає, що вказані висновки податкового органу є необґрунтованими, прийняті на їх підставі рішення є протиправними, а тому звернувся до суду про визнання протиправними та скасування вказаних рішень.

Перевіряючи обґрунтованість прийняття податкових повідомлень - рішень від 27.09.2016 № та №, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 27.09.2016 № та № слугував висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ за результатами господарських операцій з ТОВ «Продуктова Гільдія». На думку відповідача надані для перевірки документи не є первинними документами, що підтверджують здійснення господарської операції з поставки позивачу від ТОВ «Продуктова Гільдія» товару в липні 2014 року, а тому контролюючий орган вважає факт здійснення господарської операції з поставки товару документально не підтвердженим.

Відповідно до пункту 14.1.27 статті 14 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом підпункту 138.1 статті 38 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктами 5 і 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.01.2018 р. у справі №804/8943/13-а правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум валових витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування валових витрат, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому, нормами ч. 2 ст. 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що будь-які документи, у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх передбачених чинним законодавством формальних реквізитів таких документів. При цьому наявність або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Разом з тим, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

З огляду на викладене, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Продуктова Гільдія» укладено договір поставки товару № 0107/1401 від 01.07.2014. На виконання вказаного договору ТОВ «Продуктова Гільдія» поставило на адресу позивача курячі четвертинки в кількості 24975 кг на загальну суму 497002,50 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 82833,75 грн.

На вимогу рішення Верховного Суду по даній справі представником позивача на підтвердження факту поставки закупленого товару надано належним чином завірені копії рахунку на оплату № 112 від 01.07.2014, видаткових накладних зі складу постачальника № Р Н к-36 від 01.07.2014 та розхідника ТОВ «Продуктова гільдія» № 73 від 01.07.2014 (оригінали зазначених доказів оглянуто судом в судовому засіданні). Також, на підтвердження господарської операції з поставки курячих четвертинок позивачем надано до суду видаткову накладну № 357 від 01.07.2014 та податкову накладну № 10 від 01.07.2014.

Перевезення товару на адресу покупця підтверджується товарно-траспортною накладною № 357 від 01.07.2014 на 20000 кг., та ТТН № 357 від 01.07.2014 на 5000 кг. Якість товару підтверджена крім ветеринарних свідоцтв також експертним висновком №000179і/14 від 24.01.2014, виданим випробувальною лабораторією Херсонської регіональної лабораторії ветмедицини ім. Л.С ОСОБА_1 Ценковського за замовленням ТОВ «Продуктова гільдія». На товар-курячі четвертинки міською лікарнею ветеринарної медицини м. Херсона видані ветеринарні свідоцтва ДРД-00 № 283715 та ДРД-00 № 283716 від 01.07.2014 в яких зазначено, що місцем вивезення товару є м. Херсон. Факт оплати за отриманий товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 03.07.2014, 04.07.2014, 07.07.2014, 08.07.2014, 09.07.2014.

Придбані у ТОВ «Продуктова гільдія» товари використані позивачем у власній господарській діяльності при виробництві м`ясних та ковбасних виробів, що відображено в бухгалтерському обліку позивача. Матеріалами перевірки не встановлено інших джерел надходження сировини для належного функціонування підприємства в період який підлягав перевірці, основними видами діяльності якого є виробництво м`яса та м`ясних продуктів, а також не ставиться під сумнів наявність виробництва підприємством продукції. До того ж в акті перевірки зазначається, що курячі четвертинки використані позивачем на виробництво м`ясо-ковбасних виробів та їх вартість в сумі 414168,75 грн., включена до складу виробничої собівартості готової продукції підприємства за 2014 рік.

Окрім того, із наявної в матеріалах справи довідки від 03.11.2016 № 125 судом встановлено, на балансі позивача знаходиться приміщення морозильних камер (3 шт.) загальною площею 448.63 кв. м., в яких одночасно можна зберігати 326 тон мороженої продукції, в т.ч. м`ясо курки. Використання м`яса курки позивачем на виробництво м`ясо - ковбасних виробів, також підтверджується технічними умовами (всього 11), якими передбачено виготовлення ковбасних виробів, у складі яких перебуває м`ясо курки.

Таким чином, судом встановлено, що вище перелічені первинні документи містять всі обов`язкові реквізити передбачені положеннями ст.ст. 201. 138 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88. зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704). Отже вищенаведеними первинними документами підтверджується реальність господарської операції вчиненої позивачем з його контрагентом - ТОВ "Продуктова гільдія".

Доводи відповідача про порушення вимог законодавства контрагентом позивача ТОВ «Продуктова Гільдія» та ТОВ «М К Імперіал» суд вважає безпідставними, оскільки Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит та формування витрат не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання.

Законодавством покладений обов`язок ведення податкового обліку на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Отже, можливі порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків та не впливають на формування податкового кредиту та витрат покупцем. Таким чином, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх податкових зобов`язань.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком відповідача викладеним у акті перевірки та відзиві на позов про те, що первинні документи від імені постачальника підписані не уповноваженою особою, посилаючись на інформацію про наявність кримінального провадження №0009012 від 11.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України та на протокол допиту посадової особи ТОВ "Продуктова гільдія". Оскільки, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідачем до матеріалів справи не додано та не надано до суду жодного доказу про прийняття процесуального рішення, передбаченого КПК України за результатами розгляду такого кримінального провадження (№0009012 від 11.10.2014 року). В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги представником відповідача надано пояснення та повідомлення з приводу того, що досудове слідство за вказаним кримінальним провадженням не здійснюється.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі 822/787/18 (адміністративне провадження № К/9901/57760/18) зробив наступний висновок: У частині першій статті 23 КПК закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно". Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Колегія суддів зазначає, що факт відкриття кримінального провадження та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Кримінальне провадження триває з 2014 року і на даний час до суду не передане, тому матеріали досудового розслідування за кримінальними провадженнями щодо фіктивного підприємництва Товариства, його створення та створення інших підприємств з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у незаконному відшкодуванні податку на додану вартість з Державного бюджету України не можуть бути враховані як доказ фіктивності Товариства.

Вищезазначене, також відповідає позиції Верховного Суду України у постанові від 06.11.2018 у справі №822/551/18 (адміністративне провадження №К/9901/61751/18).

Правову позицію в частині питання про «достовірність та допустимість протоколу допиту», а відтак і застосування до спірних правовідносин ст. ст. 74. 75 КАС України, відображено в постанові Верховного Суду від 08.08.2018 (справа № 820/4428/17).

Відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження своїх висновків про порушення податкового законодавства позивачем, які базуються на інформації про відсутність бухгалтерського обліку його взаємовідносин із перевізником товару, та взаємовідносин постачальника товару ТОВ "Продуктова Гільдія" із ТОВ "М К Імперіал".

Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач та його вищезгаданий контрагент здійснювали документальне оформлення реальних господарських операцій. Отже, витрати та податковий кредит сформовані за результатами таких операцій позивач правомірно включив до податкової звітності, що свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки в цій частині та про протиправність прийнятих на його підставі податкових повідомлень - рішень від 27.09.2016 № та №.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції щодо податкового повідомлення - рішення від 27.09.2016 № зазначає наступне.

Варто звернути увагу, що поза увагою Хмельницького окружного адміністративного суду, залишилось інше порушення, яке встановлено за результатами перевірки та вплинуло на визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Так, згідно розрахунку грошового зобов`язання та штрафних санкцій, сума донарахованого податку на додану вартість яка визначена в податковому повідомленні- рішенні № від 27.09.2016 року складається з :

- податку на додану вартість по загальній декларації в розмірі 82834,00 грн. основного платежу та 41417,00 грн. штрафних санкцій (порушення яке стосується операції з ТОВ «Продуктова Гільдія»);

- податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства, який сплачується до спеціального фонду державного бюджету в розмірі 14794,00 грн. основного платежу та 7397,00 грн. штрафних санкцій (порушення яке стосується реалізації шкур великої рогатої худоби);

- податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства, який спрямовується на спеціальний рахунок для виплати компенсації в розмірі 22185,00 грн. штрафних санкцій (порушення яке стосується реалізації шкур великої рогатої худоби).

Отже, судом першої інстанції скасовано податкове повідомлення рішенні № від 27.09.2016 в повному розмірі, при досліджені лише одного з порушень, які вплинули на збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість та яке стосується операцій з ТОВ «Продуктова гільдія».

Проте, в ході проведення документальної планової перевірки (стор.31-35 акту перевірки) встановлено, що на порушення абз.б п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (в редакції, що діяла в 2014 році) ТОВ «Берест» занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість податкової декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства всього в сумі 29584 грн., в тому числі за лютий 2014р. в сумі 3154 грн., за березень 2014р. в сумі 2321 грн., за квітень 2014р. в сумі 9023 грн., за липень 2014р. в сумі 5887 грн., за вересень 2014р. в сумі 3688 грн., за листопад 2014р. в сумі 3387 грн., за грудень 2014р. в сумі 2124 грн. внаслідок їх не нарахування виходячи з вартості придбання (собівартості) шкур ВРХ, отриманих від забою худоби, під час придбання якої суми податку були включені до складу податкового кредиту та які використано в операціях з їх постачання (реалізації), звільнених від оподаткування податком на додану вартість згідно п.16 підр.2 розд. ХХ Податкового кодексу України.

Відповідно до абз.б п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу).

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до п.16 підр.2 розд. ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у період з 1 січня 2012 року до 31 грудня 2014 року включно операції з постачання необроблених шкур та чиненої шкіри без подальшої обробки (товарні позиції 4101 - 4103, 4301), у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що в 2014 році ТОВ «Верест» здійснювало операції з реалізації шкур ВРХ, отриманих від забою худоби, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість згідно п.16 підр.2 розд. ХХ Податкового кодексу України, а саме: 02.2014р. - 9430 кг на суму 169103 грн.; 03.2014р. - 5674 кг на суму 102132 грн.; 04.2014р. - 16426 кг на суму 404608 грн., 07.2014р. - 14615 кг на суму 496910 грн., 09.2014р. - 15430 кг на суму 532880 грн.,11.2014р. - 8000 кг на суму 296000 грн.,12.2014р. - 2750 кг на суму 115500 грн.

При цьому, ТОВ «Верест» не нараховувало податкові зобов`язання, виходячи з вартості придбання (собівартості) реалізованих шкур ВРХ, отриманих від забою худоби, під час придбання якої суми податку були включені до складу податкового кредиту, відповідно до норм абз.б п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

За даними перевірки сума податкових зобов`язань, що підлягала нарахуванню ТОВ «Верест» відповідно до абз.б п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, виходячи з вартості придбання (собівартості) реалізованих шкур ВРХ, розрахована на підставі встановленого на підприємстві методу оцінки вибуття запасів (метод ФІФО (перших за часом надходження)) та питомої ваги (частки) великої рогатої худоби, придбаної у платників ПДВ з віднесенням сум податку до складу податкового кредиту, визначеної за відповідні періоди, в яких отримано шкури від забою ВРХ, що відпущені (списані) у реалізацію, становить 29584 грн., в тому числі за лютий 2014 року - 3154 грн., за березень 2014 року - 2321 грн., за квітень 2014 року - 9023 грн., за липень 2014 року - 5887 грн., за вересень 2014 року - 3688 грн., за листопад 2014 року - 3387 грн., за грудень 2014 року - 2124 грн.

Розрахунок суми податкових зобов`язань, які підлягають нарахуванню відповідно до абз.б п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, виходячи з вартості придбання (собівартості) шкур ВРХ, отриманих від забою худоби, під час придбання якої суми податку були включені до складу податкового кредиту та які використано в операціях з їх постачання (реалізації), звільнених від оподаткування податком на додану вартість згідно п.16 підр. 2 розд. ХХ Податкового кодексу України, додавався до акту перевірки (додаток №8).

У позовній заяві Позивач не згадував та не заперечував проти вказаного порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинні ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними та обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Об`єктивним є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не містить обґрунтувань та правової оцінки щодо порушення, яке стосується заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість податкової декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства в сумі 29584 грн., тому рішення суду в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення НОМЕР_1 щодо визначення податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства, який сплачується до спеціального фонду Державного бюджету в сумі 14794 грн основного платежу та 7397 грн штрафних санкцій, та щодо податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства, який спрямовується на спеціальний рахунок для виплати компенсації в сумі 22185 грн штрафних санкцій - підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у позові.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення НОМЕР_1 щодо визначення податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Верест" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення НОМЕР_1 щодо визначення податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Верест" у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення НОМЕР_1 щодо визначення податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства, який сплачується до спеціального фонду Державного бюджету в сумі 14794 грн основного платежу та 7397 грн штрафних санкцій та щодо податку на додану вартість по податковій декларації суб`єкта спеціального режиму оподаткування переробного підприємства, який спрямовується на спеціальний рахунок для виплати компенсації в сумі 22185 грн штрафних санкцій.

В решті рішення суду першої інстанції від 02.08.2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.