Справа № 320/5408/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року №320/5408/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Терлецької О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича ВП №60123877 від 20.09.2019 про стягнення з боржника основної винагороди.

Позивач вважає, що спірна постанова прийнята необгрунтовано, протиправно, відповідно підлягає скасуванню, оскільки прийнята відповідачем без дотримання вимог законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач свої правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, на подання відзиву проти позову не скористався

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Постановою від 20.09.2019 ВП №60123877 відповідач стягнув з позивача основну винагороду в сумі 220480,45 грн., яку він визначив як 10% суми, що підлягає стягненню.

Позивач у позові зазначає, що фактична заборгованість позивача перед стягувачем у виконавчому провадженні ВП №60123877 складає 2156337,11 грн. і відповідно 10% цієї суми буде становити 215633,71 грн.

Постановою від 20.09.2019 ВП №60123877 відповідач відкрив виконавче провадження про стягнення солідарно боргу з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в сумі 2221551,31 на користь ПАТ «Марфін Банк» за виконавчим листом №2-176/09 виданим 07.08.2014 року на виконання рішення Апеляційного суду Київської області у справі №2- 176/09 від 20.05.2013.

Разом з тим, ухвалою господарського суду м. Києва від 13.11.2014 у справі № 911/2430/14 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 визнані грошові вимоги ПАТ «МАРФІН БАНК», (стягувач у виконавчому провадженні) та включено їх до реєстру вимог кредиторів вказаного боржника в такому ж розмірі на підставі того ж рішення Апеляційного суду Київської області у справі №2-176/09 від 20.05.2013 на виконання якого здійснюється стягнення у виконавчому провадженні ВП №60123877.

За результатами другого повторного аукціону від 25.10.2016 р. майно боржника - ФОП ОСОБА_2, яке виступало предметом забезпечення вимог ПАТ «МАРФІН БАНК», було реалізоване. Кошти в сумі 66079, 20 грн., що надійшли від реалізації такого майна направлені на задоволення вимог ПАТ «МАРФІН БАНК». Відтак, сума кредиторських вимог банку за рішенням Апеляційного суду Київської області у справі №2-176/09 від 20.05.2013 зменшилась і складає 2156337,11 грн. Ця обставина підтверджується:

- ухвалою господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі № 911/2430/14, якою зобов`язано ліквідатора внести зміни до реєстру вимог кредиторів боржника ФОП ОСОБА_2 в частині забезпечених вимог кредитора ПАТ «МАРФІН БАНК» шляхом їх зменшення на суму 66072,20 грн до вимог у розмірі 2.156.337,11 (як таких, що не забезпечені заставою майна боржника) та змінити черговість їх задоволення (погашення) з першої черги на третю чергу;

- довідкою (реестр документов по счету НОМЕР_1 за 05.12.2016 ) ПАТ «МАРФІН БАНК» де вказана сума 66057,25 грн. (різниця між сумами є наслідком утримання банком комісії за проведення платежу на свою користь).

Вважаючи постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича ВП №60123877 від 20.09.2019 про стягнення з боржника основної винагороди протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 4 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів - діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів:

1) верховенства права;

2) законності;

3) незалежності;

4) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

5) обов`язковості виконання рішень;

6) диспозитивності;

7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами;

8) розумності строків виконавчого провадження;

9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

10) Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Суд звертає увагу, що нехтування нормами Закону України Про виконавче провадження, при здійсненні виконавчих дій суперечить принципу законності та грубо порушує права та інтереси боржника, в тому числі і право на оскарження дій приватного виконавця стороною виконавчого провадження у передбачений законом спосіб.

Згідно зі ст. 42, 45 Закону України Про виконавче провадження Винагорода приватного виконавця сплачується за вчинення виконавчих дій.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувану приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

З огляду на часткове здійснення платежу за виконавчим листом виданим на виконання рішення Апеляційного суду Київської області №2-176/09 від 20.05.2013 року, постанова відповідача від 20.09.2019 ВГІ №60123877 про стягнення з боржника основної винагороди, без врахування часткової оплати суми за виконавчим листом, є неправомірною оскільки не відповідає засадам верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, передбаченим ч. 1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова прийнята з порушенням порядку нарахування та стягнення основної винагороди приватного виконавця, встановленому п. 7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме:

1. Відповідач не навів вірний розрахунок основної винагороди. Сума основної винагороди розрахована виходячи із суми стягнення 2.204.804,45 грн., яка не відповідає ні сумі стягнення за виконавчим документом (2.221.551,31 грн.) ні розміру фактичної заборгованості Позивача після часткової оплати виконавчого документа (2.156.337,11 грн.);

2. Відповідач не зазначив порядок стягнення основної винагороди.

Оскаржувана постанова є протиправною ще й в силу тої обставини, що Тетіївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесена постанова про стягнення з Позивача виконавчого збору ВП №55411873 від 05.09.2019 року у розмірі 222241,63 гривні за результатом проведення виконавчих дій з примусового виконання цього ж виконавчого листа №2-176/09 виданого 07.08.2014 року на виконання рішення Апеляційного суду Київської області №2-176/09 від 20.05.2013 року.

Таким чином, внаслідок того, що стягувач в заяві про відкриття виконавчого провадження не вказав на часткове погашення за виконавчим документом та не вказав про стягнення виконавчого збору в сумі 10% за результатом примусового виконання виконавчого документа, відповідач повторно стягує з позивача за наступне пред`явлення до виконання виконавчого документа основну винагороду, яка є аналогією виконавчого збору.

Відповідно до частини 6 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Результатом прийняття оскаржуваної постанови є виникнення у позивача безпідставних грошових зобов`язань на загальну суму 444.483,26 грн, що свідчить про її протиправність.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. тому беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу суму понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича ВП №60123877 від 20.09.2019 про стягнення з боржника основної винагороди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.