Справа № 240/10498/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10498/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

13 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (повний текст якого складено у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Міністерство оборони України, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича від 23.08.2019 щодо закінчення виконавчого провадження, що винесена у виконавчому провадженні № 58603674, відкритого по виконавчому листу Житомирського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 806/2231/18;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у відповідності до виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 за № 690 - 2019 року у судовій справі № 806/2231/18, здійснити негайні заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду щодо зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності II групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Міністерство оборони України виплатило йому одноразову грошову допомогу у меншому розмірі, ніж це передбачено судовим рішенням у справі № 806/2231/18, оскільки рішення Житомирського окружного адміністративного суду не містить жодних приписів щодо виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням будь-яких попередніх виплат, а тому, на думку позивача, третя особа протиправно зменшила розмір допомоги, який був прямо визначений судовим рішенням. Вказані обставини свідчать, що рішення суду фактично не виконано боржником, а тому державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у справі № 806/2231/18.

Усною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засіданні, суд першої інстанції замінив неналежного відповідача відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що чітко дотримуючись рішення суду від 10.10.2018 боржник повинен був призначити і виплатити допомогу у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму без урахування раніше виплаченої суми. Однак, зазначені обставини залишились поза увагою як державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, так і суду першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/2231/18 від 10.10.2018 визнано протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 12.05.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності II групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017.

Зазначене рішення Житомирського окружного адміністративного суду набрало законної сили 13.12.2018.

13.03.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито провадження з примусового виконання рішення у справі №806/2231/18.

12.04.2019 рішенням комісії Міністерства оборони України від 12.04.2019 (протокол № 42) ОСОБА_1 було призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановлених для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 12.05.2017, у сумі 352400 грн. та вирішено здійснити виплату у сумі 169700 грн. з урахуванням раніше виплаченої допомоги у розмірі 182700 грн.

23.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом від 25.02.2019 у справі № 806/2231/18 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення у справі №806/2231/18 фактично виконано в повному обсязі, що підтверджується листом Міністерства оборони України від 24.07.2019 за № 248/5537.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою відповідача та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням у справі №806/2231/18 не вирішувалось питання щодо порядку виплати сум одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи. При цьому, порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 визначено та деталізовано процедуру виплати одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності. Відтак, боржником вирішено питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017, у зв`язку із чим у відповідача були наявні підстави для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Державним виконавцем в примусовому порядку виконувалося судове рішення немайнового характеру.

За приписами ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Положеннями ст. 18 Закону № 1404-VIII унормовані обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 18 даного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо протиправності винесення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що судовим рішенням у справі № 806/2231/18, яке виконувалося в примусовому порядку, зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017.

З витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12 квітня 2018 року № 42 вбачається, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 за справою № 806/2231/18 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 призначено одноразову грошову допомогу громадянину ОСОБА_1 (Житомирський ОВК), якого 08.05.1986 звільнено зі строкової військової служби та 12.05.2017 встановлено II групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА № 782447 від 12.05.2017), в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (12.05.2017) в сумі 352400 (триста п`ятдесят дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (182700,0 грн.) в сумі 169700 (сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп.

Так, суд першої інстанції вказав на те, що зміст витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12 квітня 2018 року № 42 свідчить, що боржником вирішено питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що судовим рішення у справі № 806/2231/18 Міністерства оборони України було зобов`язано вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, без будь-якого врахування раніше виплаченої суми.

Колегія суддів вважає безпідставними наведені доводи апелянта, оскільки судовим рішенням у справі №806/2231/18 не вирішувалось питання щодо порядку виплати сум одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи. Так само, як у вказаному рішенні не наводилось будь-яких розрахунків щодо сум, які необхідно виплатити позивачу.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався до суду, який ухвалив рішення, за роз`ясненням судового рішення в порядку, визначеному ст. 254 КАС України та/або із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання судового рішення, як це передбачено ст. 378 КАС України, оскільки останній висловлює виключно власне переконання стосовно відсутності підстав для врахування раніше виплаченої допомоги у розмірі 182700,0 грн. при обрахунку Міністерством оборони України суми одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт фактично здійснює довільне трактування порядку виконання резолютивної частини рішення суду у справі № 806/2231/18 в частині зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності II групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017 шляхом визначення суми одноразової грошової допомоги, яка, на думку апелянта, повинна була бути виплачена.

Однак, враховуючи те, що боржником вирішено питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 12.05.2017, як про це зазначено у резолютивній частині рішення суду у справі № №806/2231/18, то суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що у державного виконавця були обґрунтуванні підстави вважати, що рішення суду у вказаній справі виконано в повному обсязі, а відтак оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена правомірно.

Слід також відзначити, що у разі, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю Міністерства оборони України на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №806/2231/18 порушувалися його права, свободи чи інтереси, то останній не позбавлений права звернутися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача - Міністерства оборони України в межах адміністративної справи №806/2231/18, тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 листопада 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.