Справа № 1.380.2019.002673
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9885/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Лисиничівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Москаль Р.М.,

час ухвалення рішення 16:49:16,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 12.09.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, яким просила визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 26.07.2016 року № 7014/16-16 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без цільового призначення».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року закрито провадження в адміністративній справі.

Ухвала мотивована тим, що у даній справі спір існує фактично між ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку та встановлення меж землекористування, оскільки обидві мають правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що накладаються одна на одну. Також суд зазначив, що ОСОБА_1 не є учасником публічно-правових відносин, що виникли між ОСОБА_2 і суб`єктом владних повноважень Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області щодо розгляду заяви ОСОБА_2 та прийняття відповідачем оскарженого наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, а також подальшого поділу цієї земельної ділянки на менші та їх реєстрації в Державному земельному кадастрі з присвоєнням відповідних кадастрових номерів. Отже, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач та його посадові особи реалізовували свої владні управлінські функції щодо ОСОБА_2 , а не щодо ОСОБА_1 . Також суд врахував, що право власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки зареєстроване ще в травні 2017 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що спір є цивільно-правовим, який з огляду на суб`єктний склад підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач. Вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, і суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення питання. Просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав їй можливості подати письмовий відзив на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, чим порушено її право на надання пояснень по суті питань, які вирішуються судом. В даному клопотанні відповідач посилався на норми ст. ст. 2, 19, 20, 21 Кодексу адміністративного судочинства України, якими вона також керувалась при поданні позову. Позивач вважає, що спір, за вирішенням якого вона звернулась до суду, є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки вона як фізична особа оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень. Також позивач наголошує, що її право оскаржувати рішення органу державної влади гарантоване ст. 55 Конституції України. Посилання суду першої інстанції на те, що вона не є учасником публічно-правових відносин, що виникли між ОСОБА_2 і Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, на думку позивача, є безпідставним, оскільки вона звернулась до суду за захистом саме своїх прав та законних інтересів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив її вимоги і доводи. Вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки виник фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку та встановлення меж землекористування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач подала письмове пояснення на відзив, в якому вказує, що він є безпредметним та неінформативним, оскільки не містить нормативного обґрунтування та посилання на обставини і докази.

Також позивач подала клопотання про відкладення розгляду справи до розгляду Львівським окружним адміністративним судом її заяви про роз`яснення оскарженої ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення не є обов`язковою підставою відкладення розгляду справи, перелік яких визначено ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України. Також позивач не навела жодних обґрунтованих доводів, яке значення ухвала, постановлена за результатами розгляду її заяви, матиме для апеляційного суду в процесі розгляду її апеляційної скарги. Крім того, Львівський окружний адміністративний суд зможе розглянути заяву позивача про роз`яснення судового рішення лише після завершення апеляційного розгляду справи та повернення її до суду першої інстанції, про що позивача було повідомлено листом від 18.10.2019 року.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 2) публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, відповідно до змісту наведених норм визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є не суб`єктний склад її учасників, зокрема, участь у ньому суб`єкта владних повноважень, а суть (зміст, характер) спору. Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Під час визначення юрисдикції справи необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Також колегія суддів зазначає, що для віднесення спору щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень до категорії публічно-правового обов`язковою умовою є здійснення таким суб`єктом публічно-владних управлінських функцій відносно іншого учасника спору, який не є суб`єктом владних повноважень.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 оскаржує наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.07.2016 року № 7014/16-16 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без цільового призначення», яким третій особі у справі ОСОБА_2 була надана у власність земельна ділянка площею 1,8547 га з кадастровим номером :07:000:0618. Пізніше дана земельна ділянка була поділена на менші ділянки площею 0,07 га кожна з кадастровими номерами :07:000:2719, :07:000:2720 і :07:000:2722, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі 31.03.2017 року. А згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 05.05.2017 року та 10.05.2017 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на вказані земельні ділянки.

В свою чергу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1680 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована на території с. Лисиничі Лисиничівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 06.08.2003 року серії III-ЛВ № 085480, яку позивач отримала на підставі рішень Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 06.06.2003 року № 139 та від 29.07.2007 року № 171.

Однак коли ОСОБА_1 звернулася до Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою про здійснення державної реєстрації належної їй земельної ділянки, рішенням від 10.10.2018 року № РВ-018 їй було відмовлено у внесенні відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру в зв`язку з недоліками валідності електронного документа, а саме земельна ділянка ОСОБА_1 перетинається з ділянками із кадастровими номерами :07:000:2719 (площа співпадає на 3,0491%), :07:000:2720 (площа співпадає на 23,8473%), :07:000:2722 (площа співпадає на 23,1284%).

Вважаючи, що оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Щадило ОСОБА_3 протиправно була надана у власність земельна ділянка площею 1,8547 га, оскільки частина цієї ділянки на час винесення цього наказу належала їй на праві приватної власності, ОСОБА_1 оскаржила цей наказ до суду.

Отже, зважаючи на описані вище обставини, колегія суддів зазначає, що фактично підставою звернення позивача до суду з даним позовом є надання оскаржуваним наказом відповідача частини земельної ділянки, яка належить їй, іншій особі, а саме третій особі у справі ОСОБА_2 .

Тобто, як правильно встановив суд першої інстанції, в даному випадку спір існує фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку та встановлення меж землекористування, оскільки обидві мають правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що накладаються одна на одну.

Водночас, та обставина, що відповідачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, яке підпадає під визначення суб`єкта владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, на думку колегії суддів, не є достатньою та визначальною підставою для віднесення спору до категорії публічно-правового, зважаючи на суть (характер) спору, а також, що у спірному випадку відповідач не здійснював будь-яких владних управлінських функцій безпосередньо щодо позивача.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 не є учасником публічно-правових відносин, які існували між Щадило ОСОБА_3 і Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області щодо прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про передачу земельної ділянки у власність третьої особи.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував при вирішенні справи висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, висловлені, зокрема, у постановах: від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, згідно з яким якщо особа (позивач) не була заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис; від 21.03.2018 року у справі № 809/1946/15, згідно з яким наявність права власності, інших речових прав третіх осіб на земельні ділянки, стосовно яких позивачем заявлені вимоги до суб`єктів владних повноважень щодо незаконності їх дій чи бездіяльності, унеможливлює розгляд справи як публічно-правового спору судами адміністративної юрисдикції; від 03.10.2018 року у справі № 357/14358/15-а, згідно з яким у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Отже, спірні правовідносини стосуються набутого права власності на земельні ділянки, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття та виходить за межі компетенції адміністративних судів, а тому підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що даний спір є цивільно-правовим, який з огляду на суб`єктний склад підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав їй можливості подати письмовий відзив на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для визначення незаконною чи необґрунтованою оскарженої ухвали, оскільки позивач була присутня в судовому засіданні, головуючий оголосив зміст клопотання, позивач надала свої пояснення щодо нього, а також Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено обов`язково подання письмового відзиву на клопотання інших учасників справи з процесуальних питань.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання позивача у спірному випадку на норми ст. 55 Конституції України, частиною першою якої передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, оскільки дана норма є загальною, яка гарантує право оскарження, зокрема, рішень органів влади, однак не регулює правил юрисдикції (підсудності) судових справ, які визначаються відповідними процесуальними кодексами.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року про закриття провадження у справі № 1.380.2019.002673 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Лисиничівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 15.11.2019 р.