Справа № 440/2133/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 р. Справа № 440/2133/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 (суддя О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 03.09.19) по справі № 440/2133/19

за позовом ОСОБА_1

до Фонду державного майна України , Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській та Сумській областях про: визнання протиправним та скасування наказу Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р "Про звільнення ОСОБА_1 "; зобов`язання Фонду державного майна України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях; стягнення з Фонду державного майна України середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення ОСОБА_1 ; стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях компенсації за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 3895,76 грн; стягнення з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з 18 травня 2019 року.

Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (вул. Небесної Сотні, 1/23, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 42769539) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53729,25 грн (п`ятдесят три тисячі сімсот двадцять дев`ять гривень двадцять п`ять копійок) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5580,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень нуль копійок).

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідно до вимог статті 308 КАС України рішення суду переглядається в межах задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом Фонду державного майна України від 12.04.2010 №77-р відповідно до пункту 7 Положення про регіональне відділення Фонду держаного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №412 "Про затвердження положень про регіональне відділення та про представництво Фонду державного майна України у районі, місті", ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області з 12.04.2010, як таку, що зарахована до кадрового резерву (а.с. 27).

07.09.2018 наказом Фонду держаного майна України №197-р відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України "Про державну службу" першого заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_1 з 07.09.2018 переведено на посаду заступника начальника цього регіонального відділення з посадовим окладом 9000,00 грн. (а.с. 28).

У подальшому, відносно позивача Фондом держаного майна України приймалися ряд наказів про нагородження, про встановлення надбавок та про преміювання (а.с. 29-38).

У зв`язку з реорганізацією шляхом злиття Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області, Регіонального відділення ФДМУ по Сумській області та утворенням Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях як юридичної особи публічного права, що розташоване у м. Полтава, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 17.01.2019 №40 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" ОСОБА_1 попереджено про наступне скорочення посади заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області, яку вона обіймає (а.с. 44).

Наказом Фонду держаного майна України від 16.05.2019 №151-р ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", Закону України "Про Фонд державного майна України" та враховуючи листи Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях від 06.05.2019 №01-108-0660 та від 16.05.2019 №01-108-0884, лист Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області від 15.05.2019 №01-002-01167, ОСОБА_1 на підставі попередження про наступне вивільнення звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з 17.05.2019 (а.с. 26).

Згідно з наявною у матеріалах банківською випискою по рахунку позивача, повний розрахунок при звільненні з останньою проведено 20.05.2019 (а.с. 57).

Позивач, не погодившись з прийнятим відносно неї наказом Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р та проведенням повного розрахунку при звільненні із запізненням, звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з незаконності спірного наказу про звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині, що оскаржується, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Частиною першою статті 6 вказаного Закону визначено, що Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Відповідно до пункту 1 Положення про представництво Фонду державного майна України у районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 №678, представництво Фонду державного майна України у районі, місті (далі - представництво) є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), який утворюється у разі необхідності Фондом і підпорядковується йому та відповідному регіональному відділенню Фонду (далі - регіональне відділення).

Наказом Фонду державного майна України "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" від 17.01.2019 №40 відповідно до Закону України "Про Фонд державного майна України", Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про представництво Фонду державного майна України в районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 №678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 за №935/21247, із змінами, та на виконання доручення Прем`єр-міністра України від 13.12.2018 N 49773/0/1-18 щодо пріоритетних реформ на 2019 рік, презентованих на першому національному форумі "Партнерство заради розвитку" від 03.12.2018, наказано утворити Регіональне відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Полтава, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення ФДМУ по Полтавській області, Регіональне відділення ФДМУ по Сумській області (а.с. 92-93).

Згідно штатного розпису на 2018 рік Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області, з урахуванням змін до нього, кількість штатних одиниць відділення до реорганізації складало 40 осіб, з них керівництво 4 штатних одиниці: - начальник регіонального відділення (1); - перший заступник начальника регіонального відділення (1); - заступник начальника регіонального відділення (2) (а.с. 110-113).

При цьому, за змістом штатного розпису Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях на 2019 рік, що вводиться в дію з 21.01.2019, кількість штатних одиниць реорганізованого відділення складає 77 осіб, з них керівництво 4 штатних одиниці: - начальник регіонального відділення (1); - перший заступник начальника регіонального відділення (1); - заступник начальника регіонального відділення (1); - заступник начальника регіонального відділення - начальник Управління забезпечення реалізації повноважень у Сумській області (1) (а.с. 114-115, 158-162).

Тобто, вказані штатні розписи свідчать про те, що як до реорганізації, так і після неї, кількість керівних штатних одиниць відділення становила 4 особи.

Як свідчать матеріали справи, Фонд державного майна України звернувся до реорганізованого Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях з листом від 01.03.2019 №10-09-4151, в якому просив відділення в найкоротший термін надати обґрунтовані пропозиції щодо переведення працівників Регіональних відділень ДФМУ по Полтавській та Сумській областях, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень (а.с. 146).

Листом від 05.03.2019 №001-15 (а.с. 147-148) Регіональне відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях надало Фонду наступні пропозиції стосовно переведення працівників:

- начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях;

- першого заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_3 на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях;

- заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_4 на посаду начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях;

- заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_1 на посаду начальника відділу документального забезпечення, адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях;

- начальника Регіонального відділення ФДМУ по Сумській області ОСОБА_5 на посаду заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Сумській області;

- першого заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Сумській області ОСОБА_6 на посаду заступника начальника відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях;

- заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Сумській області ОСОБА_7 на посаду завідувача сектором внутрішньої безпеки та запобігання корупції Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях.

У подальшому, Фонд державного майна України звернувся до Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях з листом від 12.03.2019 №10-09-4778, в якому просив ознайомити з попередженням про наступне вивільнення працівників Регіональних відділень ФДМУ по Полтавській області та Сумській області, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень (а.с. 149).

Колегією суддів встановлено, що 13.03.2019 ОСОБА_1 ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення та запропоновано останній переведення на вакантну посаду начальника відділу документального забезпечення, адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, про незгоду з якою остання повідомила Фонд 23.04.2019 шляхом здійснення відповідного запису в попередженні (а.с. 44).

Суд зауважує, що незважаючи на збереження у штатному розписі реорганізованого відділення посади, яку ОСОБА_1 займала до реорганізації відділень, а саме, заступника начальника регіонального відділення, про що свідчать наявні у справі штатні розписи (а.с. 110-115, 158-162), а також ідентичності посадових обов`язків заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області з посадовими обов`язками заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, про що свідчать відповідні посадові інструкції (а.с. 120-125), останній не було запропоновано переведення на посаду заступника начальника регіонального відділення.

У додаткових письмових поясненнях Фонд, обґрунтовуючи неможливість пропонування ОСОБА_1 зайняти посаду заступника начальника реорганізованого регіонального відділення, вказав на те, що вказана посада була запропонована ОСОБА_2 , тобто не була вакантною.

З цього приводу колегією суддів встановлено, що за змістом тих же письмових пояснень Фонду державного майна України від 29.08.2019 (а.с. 222-223) за результатами ознайомлення 13.03.2019 з попередженням про наступне вивільнення зазначеними працівниками, зокрема, начальником регіонального відділення ФДМУ по Сумській області ОСОБА_5 надано згоду на переведення на запропоновану посаду, а начальником регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_2 надано відмову від переведення на запропоновану посаду заступника начальника реорганізованого відділення (а.с. 223).

Також з письмових пояснень Фонду державного майна України від 29.08.2019 (а.с. 222-223) слідує те, що наказом Фонду державного майна України від 19.03.2019 №64-р на посаду заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях було призначено в порядку переведення з Фонду державного майна України з 20.03.2019 ОСОБА_8 , за його заявою від 15.03.2019. Вказану посаду останній займав до 21.05.2019.

Тобто, вказане свідчить про те, що станом на 13.03.2019, тобто на дату ознайомлення ОСОБА_1 з попередженням про наступне вивільнення, ОСОБА_2 вже відмовилася від зайняття посади заступника начальника регіонального відділення, отже вказана посада була вакантною, проте не пропонувалася ОСОБА_1 ані 13.03.2019, ані у період з 13.03.2019 по 20.03.2019 до її зайняття ОСОБА_8

Посилання Фонду на правомірність не пропонування ОСОБА_1 посади заступника начальника регіонального відділення у період з 13.03.2019 по 23.04.2019, оскільки в цей період остання розмірковувала над прийняттям пропозиції щодо зайняття посади начальника відділу документального забезпечення, адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, колегією суддів відхиляється з огляду на не встановлення жодним діючим законодавчим актом часового проміжку для прийняття попередженою про вивільнення особою рішення про погодження чи непогодження з запропонованими посадами, а також заборони пропонування попередженій про вивільнення особі кількох одночасно або у різний час додаткових пропозицій з наявних вакантних посад до моменту отримання від такої особи відповідної відмови від запропонованої чи запропонованих їй раніше посад.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (частина 3 статті 87 Закону України "Про державну службу").

Згідно з частинами першою та другою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Тобто, працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, з наведеного слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

За правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 07.11.2011 справа №6-45цс11) поняття кваліфікації включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо, які за висновками Верховного Суду України, також є складовими кваліфікації.

Відповідно до абзацу другого розділу третього Тимчасових методичних рекомендацій розрахунку продуктивності праці в цілому в економіці та за видами економічної діяльності, затверджених наказом Міністерства економіки України від 26.12.2008 №916 "Про затвердження Тимчасових методичних рекомендацій розрахунку продуктивності праці в цілому в економіці та за видами економічної діяльності", продуктивність праці (однофакторна продуктивність) - це узагальнюючий показник результативності праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг.

За змістом абзацу першого розділу другого та додатків 1 та 2 до згаданих Тимчасових методичних рекомендацій розрахунок продуктивності праці здійснюється на підставі статистичної інформації, тобто за фактичним результатом праці.

В економічній теорії продуктивність праці - це результативність виробничої діяльності людей, що вимірюється кількістю часу, що витрачається на одиницю продукції, або кількістю продукції, створюваної за одиницю робочого часу (година, день, місяць, рік).

При цьому, індивідуальна продуктивність праці - це продуктивність праці окремого працівника на конкретній дільниці виробництва.

Таким чином, індивідуальна продуктивність праці окремого працівника на конкретній дільниці виробництва також повинна визначатися на підставі фактичних результатів праці такого працівника, а не відповідно до потенційних можливостей такого працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Виходячи з викладеного, порівняння продуктивності праці з кваліфікацією працівників має проводитися роботодавцем на початку процедури скорочення, а саме, перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення.

Колегія суддів зазначає, що відповідачами у справі не було надано до суду документальних доказів на підтвердження того, що ними вживалися дії по з`ясуванню наявності чи відсутності у ОСОБА_1 переважного права на залишення на посаді заступника начальника регіонального відділення, а також проводилися порівняння продуктивності праці і кваліфікації останньої з іншими працівниками, яким пропонувалося зайняти посаду заступника начальника регіонального відділення, при якому враховувалися б освіта ОСОБА_1 , відсутність у неї дисциплінарних стягнень, наявність заохочень та успіхів у роботі, а також відсутність будь яких зауважень зі сторони керівництва за період її роботи на вказаній посаді до проведення реорганізації відділення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в результаті звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області, допущено порушення прав та законних інтересів останньої по переважному праву на залишенні на роботі, знехтувано основними нормами чинного трудового законодавства та прямим обов`язком по працевлаштуванню особи, яка підлягає звільненню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р "Про звільнення ОСОБА_1 " підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

З урахуванням викладеного, у зв`язку із незаконним звільненням позивача, остання підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої її звільнено, а саме: на посаді заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Фонду державного майна України поновити її на посаді заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях підлягають задоволенню шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Таким чином, оскільки згідно наказу від 16.05.2019 №151-р позивача звільнено з посади з 17.05.2019, останню слід поновити на посаді з наступного дня за днем звільнення, тобто з 18.05.2019.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Фонду державного майна України середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці" справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника.

Судом встановлено незаконність спірного наказу про звільнення позивача, отже, право позивача порушено з 18.05.2019. Таким чином, період вимушеного прогулу позивача обраховується з 18.05.2019 (дня поновлення на посаді) по 29.08.2019 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Згідно з довідкою Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях від 27.08.2019 №7 середньоденна заробітна плата заступника начальника регіонального відділення ОСОБА_1 складала 756,75 грн (а.с. 214).

З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що розрахунок з ОСОБА_1 проводився не Фондом, а регіональним відділенням, стягненню з Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.05.2019 по 29.08.2019 у розмірі 53729,25 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що позивач, звертаючись із позовом, просив суд, серед іншого, зобов`язати Фонд державного майна України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

Натомість, суд першої інстанції, задовольняючи позов в цій частині, прийшов до висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді з 18.05.2019 року, тобто з конкретної дати, чого позивач у позовній заяві не просив.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи за межі позовних вимог шляхом зазначення у резолютивній частині рішення конкретної дати поновлення позивача на посаді, жодним чином не обґрунтував необхідності задоволення позовних вимог саме в такій редакції.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що з мотивувальної частини судового рішення і так вбачається, з якого моменту порушені незаконним звільненням права позивача підлягають поновленню.

Згідно з п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити судове рішення.

Відповідно до ч.4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі № 440/2133/19 змінити в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області з 18.05.2019 року, виключивши з резолютивної частини рішення дату поновлення на посаді - 18.05.2019 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року по справі №440/2133/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 18.11.19.