Справа № 420/2202/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2202/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, прийняте у складі суду судді Андрухіва В.В. в місті Одесі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування припису та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, стандартів і правил №177/19 від 19.03.2019 року, який видано ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі 266/19 від 02.04.2018 року про адміністративне правопорушення щодо визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 266/19 від 02.04.2018 року по справі про адміністративне правопорушення щодо визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, стандартів і правил №177/19 від 19.03.2019 року, який видано ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3500 грн (три тисячі п`ятсот гривень).

Не погоджуючись із зазначеним додатковим судовим рішенням суду першої інстанції, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з договору про надання правової допомоги, наданого позивачем на підтвердження витрат на професійну правову допомогу вбачається, що будь-яких посилань щодо укладання додаткових угод на підставі Договору №1 про надання правової допомоги від 13.02.2019 року останній не містить, як і посилань на те, що порядок оплати юридичних послуг має визначатися додатковими угодами. Апелянт вважає, що відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 березня 2019 року по справі №922/1163/18. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами суму понесених витрат на правничу допомогу.

Представник позивача надав до суду відзив на апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, у якому просить суд апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 р. у справі № 420/2202/19 без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що у зв`язку з тим, що сторони в договорі про надання правової допомоги передбачили що гонорар за надання правової допомоги визначається Додатковою угодою, яка являється невід`ємною частиною цього договору, помилковим є посилання відповідача на відсутність договорі про надання правової допомоги розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Представник позивач вказує, що, у зв`язку з тим, що в даному випадку сторонами було досягнуто згоди стосовно гонорару у додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги, помилковим є посилання відповідача на висновок Верховного Суду, оскільки документи, на підставі яких було стягнуто судові витрати оформлені відповідно до вимог діючого законодавства. Враховуючи викладене, представник позивача вважає, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується документами, які наявні в матеріалах справи, а тому законним є додаткове рішення суду про стягнення судових витрат у розмірі 3500,00 грн. у зв`язку з частковим задоволенням позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно положень ч. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності у договорі про надання правової допомоги посилань щодо укладання додаткових угод на підставі Договору №1 про надання правової допомоги від 13.02.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 135), 13 лютого 2019 року адвокатським об`єднання «Практика» в особі Голови (Керуючого партнера) Волкової Вікторії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. У відповідності до положень п.1.1 зазначеного договору чітко передбачено предмет договору, а саме що клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар за надання правової допомоги, розмір якого передбачений Додатковою угодою, яка являється невід`ємною частиною Договору.

Як вбачається судом з Додаткової угоди № 1 до Договору №1 про надання правової допомоги від 13 лютого 2019 року, укладеного 09 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднання «Практика» в особі Голови (Керуючого партнера) Волкової Вікторії Миколаївни, дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокатського об`єднання за наданням правової допомоги у спорі з Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування припису №177/19 від 19.03.2019 р. та постанови у справі про адміністративне правопорушення 266/19 від 02.04.2018 р.

Відповідно до положень п. 3 зазначеної Додаткової угоди від 09 квітня 2019 року, даною угодою встановлено порядок обчислення гонорару адвоката, а саме вартість однієї години роботи адвоката, яка становить 700 гривень за одну годину та складається з витраченого часу на попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції по справі, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, підготовка процесуальних документів, судове представництво.

Пунктом 4 Додаткової угоди встановлено порядок сплати гонорару адвоката, а саме не пізніше 20 днів з моменту отримання клієнтом розрахунку у готівковому або безготівковому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги в частині відсутності у договорі про надання правової допомоги посилань щодо укладання додаткових угод на підставі Договору №1 про надання правової допомоги від 13.02.2019 року, оскільки у вказаному договорі передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги передбачений Додатковою угодою, яка являється невід`ємною частиною Договору, а з додаткової угоди вбачаються критерії розрахунку розміру гонорару адвоката та порядок його сплати.

Крім того, як вбачається колегією суддів з матеріалів справи, адвокатом до суду першої інстанції також було надано розрахунок витрат від 04.09.2019 року, рахунок №1 від 04.09.2019 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 04.09.2019 року (а.с. 137-139).

Щодо посилань апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 березня 2019 року по справі №922/1163/18, вони також критично оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки як вбачається із зазначеного судового рішення по справі №922/1163/18, в тексті договору про надання правової допомоги були відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначено про порядок оплати такої професійної правової допомоги, разом з тим у даній справі договором чітко передбачено складення Додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною Договору, в якій свою чергу передбачено всі необхідні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару, які дозволяють пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги №1 від 13.02.2019 року, додатковою угодою №1 від 09.04.2019 року, розрахунком витрат від 04.09.2019 року, рахунком №1 від 04.09.2019 року, актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 04.09.2019 року (а.с. 135-139).

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надходило, при цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка вважає витрати на оплату правничої допомоги адвоката неспівмірними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини відповідності витрат на професійну правничу допомогу, критерію співмірності та підтвердження їх належними доказами на підставі ч.3 ст.139 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стягненню підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3500 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, та прийняв законне та обґрунтоване додаткове рішення у відповідності з вимогами процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Крім того, 14.11.2019 року до канцелярії П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання адвоката Волканової Вікторії Миколаївни про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначеного клопотання представник позивача зазначив, що відповідно до ст.ст. 132, 134, 139, 244, 246 КАС України надає документи, які підтверджують понесені позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2100,00 грн. Враховуючи викладене, представник позивача просить у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги Управління ДАБК ОМР стягнути з відповідача понесені витрати у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно вимог ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно положень ст. 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З системного тлумачення вищезазначених положень КАС України колегією суддів вбачається, що розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, може відбуватись виключно у разі повного або часткового задоволення вимог апеляційної скарги особи, яка не є суб`єктом владних повноважень. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що представником позивача апеляційна скарга на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року не подавалась, залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а додаткового рішення суду першої інстанції без змін, на переконання колегії суддів, не свідчить про наявність правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування припису та скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко