Справа № 540/2081/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2081/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 02.09.2019 року № 261 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію»; поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 03.09.2019 року; стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 03.09.2019 року; допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив службу в Національній поліції України на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 261 о/с 02.09.2019 р. позивач звільнений з служби за власним бажанням ( ч.І пункт 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Позивач вважає, що його звільнення з роботи проведене з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки 30.08.2019 року позивачем був поданий рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, бажаною датою звільнення 02.09.2019 року (понеділок). Не бажаючи настання наслідків у вигляді звільнення, в той же день - 30.08.2019 року позивач подав рапорт про відкликання рапорту про звільнення. Крім того, 30.08.2019 року позивач звернувся до відомчого медичного закладу МВС, де перебував на лікуванні з 30.08.2019 року по 20.09.2019 року, Однак, не зважаючи на вказані обставини, 02.09.2019 року відповідачем видано наказ про звільнення позивача зі служби в поліції.

21.10.2019 року від Головного управління Національної поліції в Херсонській області надійшов відзив, відповідно до якого відповідач вважає позов не обґрунтованим в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звернувся до роботодавця з заявою про не розгляд його рапорту про звільнення 02.09.2019 р. після прийняття та оформлення рішення керівника ГУНП про звільнення. Крім того, ОСОБА_1 отримавши 02.09.2019 року трудову книжку та витяг з наказу про звільнення залишив роботу. Про те, що позивач у період з 30.08.2019 р. перебував на лікарняному ГУНП в Херсонській області стало відомо з доказів долучених до позовної заяви, довідка про тимчасову непрацездатність до ГУНП позивачем не подавалася, керівництву не повідомлялося.

В судове засідання сторони з`явились, надали заяви про розгляд справи за правилами письмового провадження, за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, судом встановлено: ОСОБА_1 проходив службу в Національної поліції України на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 261 о/с від 02.09.2019 р. позивач звільнений з служби за власним бажанням ( ч.І пункт 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію») з 02.09.2019 року.

Суд вважає, що оскаржуваний наказ не відповідає нормам законодавства виходячи з наступного: з матеріалів справи вбачається, що позивачем 30.08.2019 року на ім`я начальника ГУНП в Херсонській області подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 02.09.2019р. Даний рапорт написаний особисто ОСОБА_1 та зазначена дата його написання 30.08.2019 р.

Разом з тим, судом встановлено, що 02.09.2019 року за вх. № 5083рп/зв. у УКЗ ГУНП у Херсонській області зареєстровано рапорт ОСОБА_1. на ім`я начальника ГУНП в Херсонській області про відкликання свого попереднього рапорту про звільнення. Але відповідачем не було взято до уваги відкликання позивачем рапорту про звільнення та, в порушення норм законодавства, видано оскаржуваний наказ, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Преамбулою Закону України «Про національну поліцію» (далі по тексту Закон) передбачено, що цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно положень ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням (п.7 ч.1 ст.77).

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч.2 ст.77).

День звільнення вважається останнім днем служби (ч.3 ст.77).

Крім того, ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З аналізу положень Закону вбачається, що останнім не врегульовано процедуру та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення, у зв`язку з чим суд вважає необхідним застосувати положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) в межах та обсягу, що не суперечить Закону.

Відповідно до ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

Згідно положень ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З аналізу наведених норм суд доходить висновку, що чинним трудовим законодавством працівника наділено правом як прямо шляхом подання відповідної заяви (рапорту, клопотання), так і опосередковано шляхом продовження фактичного виконання посадових обов`язків, відкликати власну заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач 30.08.2019 р. подав рапорт про звільнення за власним бажанням з 02.09.2019 р. Також, 30.08.2019 року позивачем подано рапорт про не розгляд рапорту щодо звільнення із служби в поліції з 02.09.2019 р. Однак, зареєстровано його 02.09.2019 року за вх. № 5083рп/зв.

Отже відповідно до ч.2 та ч.3 ст.77 Закону позивач в цей же день відкликав рапорт про звільнення тим самим вияв бажання продовжити службу в ГУНП.

Крім того, відповідно до довідки № 1237 та № 136 ОСОБА_1 перебував з 30.08.2019 року по 20.09.2019 року перебував на лікарняному.

Таким чином, враховуючи наявність волевиявлення позивача щодо бажання продовжити службу в лавах національної поліції, яке було реалізовано шляхом повідомлення керівництва про вищевказане бажання в останній робочий день на службі, суд приходить до висновку про безпідставність та незаконність звільнення ОСОБА_1 спірним наказом.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про визнання протиправним наказу 261 о/с від 02.09.2019 р. то такий наказ підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», а ОСОБА_1 підлягає поновленню на службі в поліції на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 03.09.2019 року.

Що стосується позовних вимог, щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне: виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу, пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Херсонській області про доходи ОСОБА_1 , грошове забезпечення позивача у липні 2019 року складало 13197,13 грн., у серпні 2019 року 12780,79 грн.

Середньоденна заробітна плата складає: (13197,13 грн.+ 12780,79 грн.) : 62 календарний день за два місяці = 419 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 03.09.2019 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 14.11.2019 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 73 календарних дня.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 03.09.2019 по 14.11.2019 складає 30587 грн. (73 календарних дня х 419 грн).

Згідно ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що негайному виконанню підлягає постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 03.09.2019 року та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Так, позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, отже враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (73003, м.Херсон, вул. Лютеранська, 4, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 261 о/с від 02.09.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 з 02.09.2019 року із служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Поновити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на службі в поліції на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 03.09.2019 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області (73003, м.Херсон, вул. Лютеранська, 4, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 30587 (тридцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на службі в поліції на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 1 Білозерського відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 03.09.2019 року.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 106030000