Справа № 160/8306/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Справа № 160/8306/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
28.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального відділу обслуговування громадян» (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» від 27.04.2017 року №8323/05/12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
- визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського відділу з питання призначення, перерахунку та виплати пенсії від 20.03.2019 №1803/С-09 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити та виплачувати пенсію позивачу - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 01.02.2017 року.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що він виконував службові обов`язки у складі екіпажу теплоходу «Путівль» Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту по ліквідації аварії в зоні Чорнобильської АЕС протягом 41 доби у 1986 році: травень - чотири дні; червень чотири дні; липень - три дні; вересень - тринадцять днів; жовтень - п`ятнадцять днів; листопад - два дні, а всього 41 день, що підтверджується довідками Дніпропетровської ремонтно- експлуатаційної бази флоту. 01.02.2017 року ним заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі від 27.04.2017 року за №8323/05/12, йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що основним документом, який визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження являється довідка за ф.122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії. 11.03.2019 року позивачем було подано повторно заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з дня звернення від 01.02.2017 року, яка знаходиться в пенсійній справі позивача, матеріали якої зберігаються в Центральному відділу обслуговування громадян (сервісний центр). По повторній заяві йому також було відмовлено Шевченківським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії, рішенням від 20.03.2019 року за №1803/С-09 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на попередню відмову, згідно з рішення від 27.04.2017 року за №8323/05/12. Позивач не згоден з вказаними рішеннями, та вважає їй протиправними оскільки єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановлення для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Посвідчення позивача є дійсним, ніким не оскаржене та не скасоване та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
08.10.2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 звернувся вперше 01.02.2017 року до Управління з заявою та документами для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, про що його повідомлено листом від 27.04.2017 року № 8323/05/12. В листі зазначено, що в разі незгоди з відмовою позивач має право на оскарження дій (бездіяльності) органів Пенсійного фонду в судовому порядку. До суду ОСОБА_1 звернувся 28.08.2019 року, після повторного звернення до Управління з заявою про призначення пенсії від 11.03.2019 року. В позовній заяві позивач просить призначити пенсію з дати першого звернення, а саме з 01.02.2017 року, при цьому питання про поновлення строку звернення до суду ним не піднімається. Таким чином відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. По суті позовних вимог відповідач зазначає, що згідно із п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунків) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особою подається до територіального органу Пенсійного фонду посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Отже, у разі неможливості подання довідки за ф. 122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження, а саме: довідки про період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати. Філія Дніпропетровський річковий порт АСК «Укррічфлот», де позивач перебував в складі екіпажу теплоходу та був відправлений у відрядження в 30-ти кілометрову зону Чорнобильської АЕС по маршруту річки Прип`ять до порту Чорнобиль та в зворотньому напрямку, надала довідку без підпису керівника. Згідно листа № АО - 6 від 18.01.2017 року Філії «Дніпропетровський річковий порт» АСК «Укрічфлот» відомості щодо нарахування заробітної плати не дають можливості внести достовірну інформацію до ф.122 щодо періоду перебування в зоні відчуження, так як містять лише загальну суму нарахованої заробітної плати за місяць. Наказ щодо відрядження позивача в зону відчуження Чорнобильської АЕС в архіві підприємства відсутній. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», у зв`язку з чим відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
16.10.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що він вважає безпідставним посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду, оскільки при розгляді адміністративних справ пов`язаних, зокрема з виплатою пенсій, не можна застосовувати шестимісячний строк, така позиція зокрема вкладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.03.2019 року (справа № №806/1952/18). Щодо ненадання позивачем довідки ф 122, позивач зазначає, що вказаний документ не є основним документом, який підтверджує факт участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно ст. 65 закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Посвідчення позивача є дійсним, ніким не оскаржене та не скасоване та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. Щодо довідки, яку надала філія Дніпропетровський річковий порт АСК «Укррічфлот» без підпису керівника та ненадання наказу про відрядження, позивач не несе відповідальності за дії керівництва підприємства, яке надало документи без підпису, так само як і несе відповідальності за збереження архівних документів. Крім того, позивач надав відповідачу достатню кількість інших документів, які підтверджують перебування позивача у зоні відчуження, так само як і підтверджують період та час перебування. Таким чином доводи відповідача зазначені у відзиві на адміністративний позов є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 01.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі від 27.04.2017 року за №8323/05/12, йому було відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку стало те, що основним документом, який визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження являється довідка за ф.122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії.

У разі неможливості подання довідки за ф. 122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що стверджують період роботи в зоні відчуження, а саме: довідки про період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати.

Філія Дніпропетровський річковий порт АСК «Укррічфлот», де позивач перебував в складі екіпажу теплоходу та був відправлений у відрядження в 30-ти кілометрову зону Чорнобильської АЕС по маршруту річки Прип`ять до порту Чорнобиль та в зворотньому напрямку, надала довідку без підпису керівника.

Згідно листа № АО - 6 від 18.01.2017 року Філії «Дніпропетровський річковий порт» АСК «Укрічфлот» відомості щодо нарахування заробітної плати не дають можливості внести достовірну інформацію до ф.122 щодо періоду перебування в зоні відчуження, так як містять лише загальну суму нарахованої заробітної плати за місяць. Наказ щодо відрядження позивача в зону відчуження Чорнобильської АЕС в архіві підприємства відсутній.

11.03.2019 року позивачем було подано повторно заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з дня звернення 01.02.2017 року.

Рішенням від 20.03.2019 року за №1803/С-09 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на попередню відмову, згідно з рішення від 27.04.2017 року за №8323/05/12.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції чинній на момент виникнення спору) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 незалежно від кількості робочих днів, а з 01.07.1986 по 31.12.1986 - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років (п.1 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до п.5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 01.07.1986 року до 31.12.1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення.

У пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Так, документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Згідно з п.п.5 п.2.1 згаданого порядку документами, які засвідчують особливий статус особи є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які працювали визначену кількість днів у зоні відчуження та в установленому законом порядку набули статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, з аналізу наведених норм права, суд дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пільгової пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 р. по справі № 731/120/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування апеляційним судом при розгляді даної справи.

Крім наведеного, суд зазначає, що згідно ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження.

Основним документом, що визначає час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження, є довідка форми №122, що видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, у складі яких працівник безпосередньо виконував роботи з ліквідації аварії. Інший порядок підтвердження факту участі на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, чинним законодавством на даний час не передбачено.

Документами, що підтверджують періоди роботи в зоні відчуження можуть слугувати також: первинні довідки, первинний табель обліку робочого часу, дорожні листки та інші первинні документи, які містять відмітки підприємств, установ, організацій, в складі яких виконувались роботи та які були розташовані в зоні відчуження.

У виключних випадках для підтвердження періодів роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС можуть прийматись виписки з особових рахунків про здійснення підвищеної оплати праці за умови, що в особових рахунках зазначено за скільки днів здійснено підвищену оплату.

Суд встановив, що позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії2) Серія А № 317777 від 03.11.1998 року, а отже підстави вважати, що він не перебував та не виконував роботи у зоні відчуження об`єктивно відсутні

Крім того, відповідачу також надавались й інші документи, які підтверджують факт виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження, а саме:

- довідка № 33/868 від 01.10.1992 року видана Дніпропетровською ремонтно-експлуатаційною базою флоту на ім`я ОСОБА_1 , щодо середнього заробітку за період участі у ліквідації аварії з зоні ЧАЕС, у складі екіпажу теплоходу «Путівль»;

- довідка № 33/805 від 09.1992 року видана Дніпропетровською ремонтно-експлуатаційною базою флоту на ім`я ОСОБА_1 , щодо підтвердження факту участі у ліквідації аварії з зоні ЧАЕС у 1986 році, та підтверджує факт перебування у зоні ЧАЕС у кількості 40 робочих днів та 2-х годин у складі екіпажу теплоходу «Путівль»;

- довідка № 33/267 від 02.03.1993 року видана Дніпропетровською ремонтно-експлуатаційною базою флоту на ім`я ОСОБА_1 , щодо підтвердження факту участі у ліквідації аварії з зоні ЧАЕС у 1986 році, та підтверджує факт перебування у зоні ЧАЕС, а саме травень - чотири дні; червень чотири дні; липень - три дні; вересень - тринадцять днів; жовтень - п`ятнадцять днів; листопад - два дні, а всього 41 день у складі екіпажу теплоходу «Путівль».

- довідка № 33/123 від 03.02.1993 року, видана Дніпропетровською ремонтно-експлуатаційною базою флоту, щодо списку теплоходів, які працювали в ЗО км. Зоні ЧАЕС в 1986, 1987 p.p. від вказаної бази флоту, в якій зазначено теплохід «Путівль», в складі екіпажу якого працював ОСОБА_1 ;

- довідка № 03-1-21 від 24.03.1993 року, видана ДАСК «Укррічфлот» з зазначеними відомостями, щодо строків перебування в межах зони відчуження суден Укррічфлоту в 1986-1987 року, де зокрема зазначено, що теплохід «Путівль» приймав учать у ліквідації аварії на ЧАЕС в період з травня по листопад 1986 року;

- довідка № 04/375 від 04.03.2005 року, видана ДАСК «Укррічфлот» на ім`я ОСОБА_1 з зазначеними відомостями, щодо кількості відпрацьованих робочих годин у складі екіпажу теплоходу «Путівль», по участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році: травень - 28 годин; червень - 36 годин; липень - 24 години; вересень - 100 годин; жовтень - 120 годин; листопад - 14 годин, а всього - 322 години.

Суд вважає, що вказані документи є належними доказами, які підтверджують факт виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження протягом 40 днів на 2 годин у 1986 році.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем було надано всі необхідні для призначення пенсії документи, які підтверджують участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії, у зв`язку з чим рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.04.2017 року №8323/05/12 та від 20.03.2019 №1803/С-09 є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, на теріторіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Таким чином, суд вважає таким, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, оскільки це є повноваженнями Пенсійного фонду України.

Проте, суд вважає за можливе, згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 01.02.2017 року з урахуванням висновків суду зазначених в цьому рішенні.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, передбачений статтею 122 КАС України виходячи з наступного.

Частинами першою та третьою ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а саме зі зниженням пенсійного віку), то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

При цьому відповідачем не доведено належними доказами правомірності своєї відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, з урахуванням чого суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви судовий збір позивачем не сплачувався, оскільки він є звільненим від його сплати відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.

Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального відділу обслуговування громадян» (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» від 27.04.2017 року №8323/05/12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського відділу з питання призначення, перерахунку та виплати пенсії від 20.03.2019 №1803/С-09 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.02.2017 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна