Справа № 826/5346/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5346/18 Суддя першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві, у подальшому заміненого на належного відповідача - Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у м. Києві (далі - Відповідач-1, Ліквідаційна комісія ГУ МВС у м. Києві) про:

- визнання незаконними дій ГУ НП у м. Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги;

- зобов`язання ГУ НП у м. Києві вчинити дії, спрямовані на виплату інваліду ІІ групи ОСОБА_1 грошової допомоги у 50-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб.

Ухвалою суду першої інстанції від 05.06.2019 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Міністерство внутрішніх справ України (далі - Відповідач-2, МВС України).

Крім того, у зв`язку з цим ОСОБА_1 були уточнені позовні вимоги в частині визначення відповідача, на якого необхідно покласти обов`язок вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову МВС України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію», викладену в листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2017 року №15/2-3908;

- зобов`язано МВС України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи з 07.08.2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності з 07.08.2017 року, з урахуванням раніше виплаченої суми та з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Ліквідаційної комісії ГУ МВС у м. Києві, суд першої інстанції виходив з того, що останньою було виконано обов`язок з підготовки та направлення поданих ОСОБА_1 документів разом з висновком до МВС України, що свідчить про дотримання Відповідачем-1 вимог чинного законодавства.

Задовольняючи іншу частину позовних вимог, суд підкреслив, що положеннями Закону України «Про міліцію» не встановлювалося обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 Порядку №850, а відтак дана норма, за відсутності підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги згідно пункту 14 вказаного Порядку, не включає у себе жодних застережень щодо неможливості проведення виплати такої допомоги у разі встановлення після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності. Крім того, з огляду на безпідставність викладеної у листі МВС України від 31.10.2017 року №15/2-3908 відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання її протиправною.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині - залишити без змін, та відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що МВС України не приймалося рішення про призначення або відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а позов останнього обґрунтований незгодою з листом Ліквідаційної комісії ГУ МВС в м. Києві від 08.11.2017 року №Д-2366дп/125/01/62-2017. Відтак, на переконання Апелянта, заявлені до МВС України позовні вимоги є передчасними. Крім того, підкреслив, що виплата здійснюється органом, в якому проходив службу працівник. Окремо зауважив, що прийняття рішення за наслідками розгляду заяви Позивача про призначення одноразової допомоги належить до дискреційних повноважень Відповідача-2.

Після усунення визначених в ухвалі від 23.08.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Ліквідаційна комісія ГУ МВС у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом було вірно встановлено факт виконання Відповідачем-1 всіх покладених на неї чинним законодавством обов`язків з підготовки та направлення на адресу МВС України поданих ОСОБА_1 документів та висновку.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Позивача не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.11.2019 року.

У судовому засіданні представник Відповідача-2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача, як і представник Відповідача-1, наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги МВС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, наказом ГУ МВС в м. Києві від 11.06.2015 року №476 о/с прапорщика міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку Збройних Сил України (із зняттям з військового обліку) за п. 65 пп. «б» (через хворобу) (а.с. 38).

Зі змісту виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0645295 вбачається, що згідно повторного огляду 06.10.2016 року Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 13).

У подальшому, з 07.08.2017 року і довічно ОСОБА_1 встановлено 08.08.2017 року ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0664331 (а.с. 14)

10.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС у м. Києві із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 52), яку Відповідач-1 листом від 16.08.2017 року №ЛК-5583/125/01/62-2017 направив до МВС України для узгодження матеріалів на виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 53).

Листом від 31.10.2017 року №15/2-3908 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув Ліквідаційній комісії ГУ МВС у м. Києві матеріали ОСОБА_1 без права на виплату у зв`язку з тим, що згідно надісланих матеріалів при первинному огляді МСЕК ОСОБА_1 з 03.08.2015 року установлено ІІІ групу інвалідності, під час повторного огляду МСЕК Позивачу з 07.08.2017 року встановлено ІІ групу інвалідності, а відтак після первинного огляду пройшло більше двох років, що унеможливлює проведення виплати згідно п. 4 Порядку №850 (а.с. 54).

19.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП у м. Києві із заявою, в якій просив повідомити щодо результатів розгляду його заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 11).

Листом від 08.11.2017 року №Д-2366ап/125/01/62-2017 ГУ МВС у м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги з огляду на відомості, викладені у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 31.1.2017 року №15/2-3908 (а.с. 12).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів абз. 3 п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», ст. 23 Закону України «Про міліцію», а також ряду положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки Законом України «Про міліцію» не встановлювалося обмежень щодо неможливості проведення виплати одноразової грошової допомоги у разі повторного встановлення особі інвалідності після спливу двох років з моменту первинного встановлення.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року (далі - Закон про Нацполіцію).

Згідно п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Водночас, приписи п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про Нацполіцію визначають, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом про Нацполіцію порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850).

Так, відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІI групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Зі змісту п. 1 Порядку №850 вбачається, що він визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно пп. 2 п. 3 вказаного Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Пунктом 2 Порядку №850 закріплено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Приписами п. 7 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Перелік документів, що додаються до заяви про виплату грошової допомоги, визначено в абзаці 2 пункту 7 Порядку №850.

За правилами п. 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавством встановлено порядок дій щодо вирішення питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги, згідно якого, після надходження заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності з додатковими документами керівником органу внутрішніх справ, в якому проходив (проходить) службу працівник міліції, у п`ятнадцятиденний строк з моменту надходження такої заяви направляється до МВС висновок щодо виплати грошової допомоги.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає повністю обґрунтованою позицію суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до Ліквідаційної комісії ГУ МВС у м. Києві, оскільки останньою було вчинено всі необхідні дії з прийняття та направлення до МВС України поданих ОСОБА_1 документів разом із висновком щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що, як вже було зазначено раніше, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється у порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, за ОСОБА_1 зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє Позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив Відповідач-2, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13.02.2018 року у справі № 808/1866/16, від 18.10.2018 року у справі №369/13187/17, від 28.03.2019 року у справі № 296/10138/16-а, від 24.10.2019 року у справі № 817/713/16.

Крім того, згідно п. 9 Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених п. 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, МВС України, не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги жодного з зазначених вище рішень, всупереч п. 9 Порядку № 850, листом від 31.10.2017 року №15/2-3908 повернув матеріали останнього без права на виплату одноразової грошової допомоги.

Відтак, Окружний адміністративний суд міста Києва, обираючи найсприятливіший спосіб захисту прав ОСОБА_1 , прийшов до правильного висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та, поряд із зобов`язанням МВС України розглянути питання щодо призначення та виплати Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з 07.08.2017 року відповідно до Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850, виходячи з наявності у нього права на отримання такої допомоги, необхідно визнати протиправною відмову МВС України у призначенні такої допомоги, викладеної у листі від 31.10.2017 року №15/2-3908.

Посилання Апелянта на те, що прийняття судом такого рішення є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача-2, судова колегія вважає безпідставними з огляду на те, що суд першої інстанції не зобов`язував останнього прийняти конкретно визначене рішення.

Твердження МВС України про невірне визначення Окружним адміністративним судом міста Києва предмету спору, оскільки ОСОБА_1 висловлював свою незгоду саме з листом ГУ МВС у м. Києві від 08.11.2017 року №Д-2366дп/125/01/62-2017, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно визначив суд, даний спір стосується питання правомірності непризначення особі одноразової грошової допомоги, а викладені у згаданому Апелянтом листі відомості повністю відтворюють позицію МВС України у листі від 31.10.2017 року №15/2-3908, який до відома ОСОБА_1 окремо не доводився.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено «13» листопада 2019 року.