Справа № 620/2159/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2159/19 Головуючий у І інстанції - Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Костюк Л.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Куликівської селищної ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення відповідача № 522 від 30.01.2019 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється», а саме про відмову Позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачем на виконання рішення суду прийнято рішення № 522 від 30.01.2019 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» у зв`язку з відсутністю детального плану території. Позивач вважає, що відсутність детального плану надуманою причиною для відмови, оскільки Відповідач приймав рішення, яким затверджував проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення іншим особам, а тому має місце вибірковий підхід до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення Куликівської селищної ради № 522 від 30.01.2019 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється».

Зобов`язано Куликівську селищну раду повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» ОСОБА_1 площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Куликівська селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що саме Позивач, як власник земельної ділянки мав і має обов`язок привести у відповідність до вимог містобудівної документації подальшу зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, так як категорія земель уже визначена у державному акті Позивача - землі житлової та громадської забудови. Однак, не дивлячись на доводи Відповідача, у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав на необґрунтованість доводів селищної ради про невідповідність містобудівній документації. Не оцінив як належний допустимий та достатній доказ те, що Генеральний план Куликівської селищної ради - є єдиним нормативним актом з містобудівної діяльності в селищній раді, норми якого встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, та передбачають обмеження та заборони щодо розміщення об`єктів торгівлі саме на земельній ділянці, що належить на праві власності Позивача ОСОБА_1

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Позивач вказує на те, що в порушення вимог ч. 2 статті 77 КАС України, Відповідачем не доведено правомірність відмови у затвердженні проекту землеустрою та не наведено норми права відповідно до якої наведені ним обставини є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою. Так, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, інші підстави Земельного кодексу України не передбачені.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1418 га, кадастровий номер № :01:005:0050, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 303080 від 10.02.2009 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 07.05.2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123680642 від 14.05.2018 року (а.с. 16-18).

16 липня 2018 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 620/3295/18 за позовом адміністративним позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області у вигляді неприйняття рішення по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» ОСОБА_1 площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Куликівську селищну раду Куликівського району Чернігівської області на найближчому засіданні прийняти рішення по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» ОСОБА_1 площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 209-214).

30 січня 2019 року на засіданні двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання прийнято проект рішення «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» (а.с. 233-234).

Так, згідно витягу з рішення № 522 від 30.01.2019 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» селищна рада вирішила відмовити ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю детального плану території (а.с. 34).

Згідно з витягом з протоколу двадцять восьмої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 12.08.2019 року на пленарному засіданні ради прийнято проект рішення «Про внесення змін до рішення двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31.01.2019 року № 522 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» (а.с. 235-236).

Відповідно до рішення № 763 від 12.08.2019 року «Про внесення змін до рішення двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31.01.2019 року № 522 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» Куликівська селищна рада вирішила внести зміни до рішення двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31.01.2019 року № 522, видавши його у новій редакції, зокрема, відмовити ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю його положень вимогам містобудівної документації (а.с. 150).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що Відповідач протиправно відмовив Позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, не вказавши конкретних підстав невідповідності проекту землеустрою плану зонування відповідної території населеного пункту з відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Куликівської селищної ради № 522 від 30.01.2019 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється»; зобов`язання Куликівську селищну раду повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» ОСОБА_1 площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Так, частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною 3 статті 20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

За приписами частини 8 статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 186 ЗК України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 6 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 статті 118 ЗК України).

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина 13 статті 123 ЗК України).

Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Крім того, згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 30.01.2019 року № 522 з урахуванням змін, внесених рішенням від 12.08.2019 року № 763, Відповідач, керуючись статтями 12, 20, 186-1 ЗК України, статтею 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», рішенням тринадцятої сесії Куликівської селищної ради шостого скликання від 28.03.2013 року «Про затвердження та продовження терміну дії проекту планування та забудови Куликівського району та генеральних планів населених пунктів Куликівського району» та рішенням сімнадцятої сесії Куликівської селищної ради шостого скликання від 14.03.2013 року «Про продовження терміну дії генерального плану забудови Куликівської селищної ради», відмовив Позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з підстав невідповідності його положень вимогам містобудівної документації.

Відповідач зазначає, що діючий Генеральний план смт. Куликівка не передбачає внесення змін в існуючу забудову, де розташована земельна ділянка Позивача, а тому проект землеустрою не відповідає вимогам містобудівної документації.

При цьому, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Водночас, пункти 2 та 7 частини 1статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачають, що генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, а містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

За визначенням, наведеним у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад. Оновлення містобудівної документації передбачає: 1) актуалізацію картографо-геодезичної основи; 2) перенесення з паперових носіїв у векторну цифрову форму; 3) приведення містобудівної документації у відповідність із вимогами законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

За приписами частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, у Куликівської селищної ради відсутній план зонування та детальний план території населеного пункту, де розташована земельна ділянка позивача, а з наданого Генерального плану Куликівської селищної ради (а.с. 154-160) неможливо встановити план зонування території, де розташована земельна ділянка Позивача, наявні обмеження та заборони, а тому рішення Відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з підстав не відповідності вимогам містобудівної документації є необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідач протиправно відмовив Позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, не вказавши конкретних підстав невідповідності проекту землеустрою плану зонування відповідної території населеного пункту з відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням.

Крім того, згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Куликівської селищної ради № 522 від 30.01.2019 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється»; зобов`язання Куликівську селищну раду повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» ОСОБА_1 площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 , з чим також погоджується колегія суддів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050) за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів зазначає таке.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Так, згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною 2статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а право затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, не може бути делеговане суду, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Куликівської селищної ради, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Куликівської селищної ради залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Л.О. Костюк

Повний текст складено 14.11.2019 року.