Справа № 460/964/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10429/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі № 460/964/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Щербаковим В.В. в м. Рівному Рівненської області 01.08.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 13:03 год., повний текст судового рішення складено 16.08.2019), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (далі ОС «Захід», відповідач) в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу роз`яснень порядку проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу за результатами своїх дій;

- зобов`язати відповідача провести розгляд поданої позивачем заяви від 08.04.2019 та повідомити позивача письмово у встановлений законом термін про результати такого розгляду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково зазначив про те, що в заяві позивача від 08.04.2019 міститься питання незгоди ОСОБА_1 з судовими рішеннями, а тому дана заява не відповідає вимогам до звернення у формі заяви встановленої Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР).

Відповідач подав до апеляційного суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач, який був належними чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, що згідно частини другої статті 313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 на військовій службі перебував з 01.08.1993 по 13.09.2017. З 28.09.2017 його виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка входить до підпорядкування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

08.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частина НОМЕР_1 із заявою щодо приведення дій/бездіяльності ОК «Захід» відносно нього у відповідність до вимог чинного законодавства України, та надання змістовних роз`яснень порядку проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, для чіткого розуміння дій, які вчинив відповідач відносно позивача, а також відповідних підтверджуючих документів.

У відповіді на вказану заяву від 17.04.2019 №501/1437 відповідачем зазначено, що питання щодо здійснення позивачу грошових виплат при звільненні, щодо проходження військової служби, звільнення з військової служби, були врегульовані судами різних інстанцій за результатами розгляду неодноразових позовів, що подавалися ОСОБА_1 . Крім того, у зверненні позивач просить надати роз`яснення порядку проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу. У зв`язку з чим повідомлено, що до компетенції командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » СВ ЗСУ не входить перегляд рішень судів, які набрали законної сили, та роз`яснення норм чинного законодавства України.

Вважаючи дії відповідача щодо ненадання роз`яснень на поставлені запитання протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача від 08.04.2019 є необґрунтованою, оскільки її зміст зводиться до незгоди ОСОБА_1 із судовими рішеннями, які прийняті не на його користь та набрали законної сили, що не відповідає вимогам до звернення у формі заяви, встановленим Законом №393/96-ВР, а тому не є зверненням в розумінні такого Закону.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулюються Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Так, вимоги до звернення встановлені статтею 5 вказаного Закону, у якій зазначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР).

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до положень статті 15 цього ж Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

При цьому, необхідно звернути увагу на пункт 1 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 07.02.2008 № 109/2008, де зазначено, що Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян; забезпечення створення та функціонування гарячих ліній і телефонів довіри, проведення широкої роз`яснювальної роботи з питань реалізації громадянами права на звернення та особистий прийом.

Відповідно до Закону № 109/2008 та з метою організації роботи зі зверненнями громадян, їх прийому в системі Міністерства оборони України, прийнято Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджено Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 (далі - Інструкція).

Відповідно до розділу 2 Інструкції відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Згідно з розділом 3 пунктом 6, 7 Інструкції звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача не була об`єктивно та всебічно розглянута суб`єктом його розгляду. Більше того, наявна у справі відповідь на звернення свідчить, що така заява взагалі не розглядалася по суті зазначених в ній питань.

Зокрема, заява позивача стосувалися щодо приведення дій/бездіяльності ОК «Захід» відносно нього у відповідність до вимог законодавства України, та надання змістовних роз`яснень порядку проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, і, зокрема, самого позивача, а також прийнятих відносно нього та інших осіб управлінських рішень.

Натомість, загальні покликання на те, що в процесі опрацювання заяви позивача встановлено, що дії ОК «Захід» щодо виплати позивачу грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року були предметом судового розгляду у справі №817/1578/17 за позовом ОСОБА_1 до ОК «Захід» та рішенням у вказаній справі судом відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача повністю, а тому питання виплати позивачу грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року було врегульовано в судовому порядку, не дають відповіді на чіткі та однозначні питання позивача викладені в його скарзі.

Наявність судових рішень у справах між позивачем та відповідачем не знімає з останнього визначеного законодавством обов`язку належним чином розглянути звернення позивача та надати на нього повну та об`єктивну відповідь.

Відповідно до частини 5 пункту 5 розділу 2 Інструкції рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з пунктами 14, 15 розділу 2 Інструкції щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України «Про звернення громадян». Якщо у зверненні поряд з питаннями, що належать до компетенції органу військового управління, військової частини, порушуються питання, які підлягають вирішенню в інших органах державної влади чи місцевого самоврядування, то під час надання відповіді на звернення орган військового управління, військова частина також роз`яснює громадянину порядок розгляду цих питань.

Пунктом 8 розділу 3 Інструкції передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Всупереч зазначеним вище положенням Закону № 109/2008 та Інструкції, відмовляючи в наданні відповіді на звернення, відповідач послався на відсутність у нього відповідної компетенції щодо поставлених питань, не роз`яснивши при цьому, до якого компетентного органу слід звернутися позивачу, не надіслав звернення до компетентного органу, не роз`яснив порядок оскарження прийнятого за результатами розгляду скарг рішення, у відповіді відсутнє посилання на чинне законодавство, не аргументовано викладено мотиви відмови.

В той же час, відповідачем не спростовано доводів апелянта про те, що питання, які порушені у заяві позивача, знаходяться в компетенції саме відповідача.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що рішення суду першої інстанції є неправомірним, підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначена правова норма кореспондується з положеннями пп. «ґ» п. 4 ч. 1 ст. 356 цього Кодексу, якою визначено вимоги до змісту постанови суду апеляційної інстанції, де передбачено, що у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, встановлення судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

При цьому, такі процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин. Тобто зобов`язання суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі подати суду звіт про виконання постанови суду є правом, а не обов`язком суду.

У зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції ухвалюється нове рішення про задоволення позову, колегія суддів вважає можливим та необхідним встановити судовий контроль за його виконанням шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання до суду першої інстанції у місячний строк з дня отримання його копії.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати на проїзд до суду, надавши відповідні документи фіскальні чеки та проїзний квиток, згідно яких розмір витрачених позивачем на проїзд до суду апеляційної інстанції коштів склав 275,5 грн.

Згідно частини першої статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки в даному випадку апеляційний суд ухвалює рішення на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, з відповідача, який є таким суб`єктом, підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань, понесені позивачем витрати на проїзд до суду.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі № 460/964/19 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови у наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 08.04.2019 року.

Зобов`язати Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України провести розгляд поданої ОСОБА_1 заяви від 08.04.2019 та повідомити позивача письмово у встановлений законом термін про результати такого розгляду.

Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України подати звіт про виконання цієї постанови до Рівненського окружного адміністративного суду протягом одного місяця з дня отримання її копії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, на користь позивача, ОСОБА_1 , понесені витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, в розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, визначених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська