Справа № 640/12654/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 листопада 2019 року №640/12654/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участі секретаря судового засідання Огнивого Д.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу ознайомившись із позовною заявою

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 сум недоотриманої ним пенсії з урахуванням його трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» з часу призначення йому пенсії 19.02.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої ним пенсії з урахуванням його трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» з часу призначення йому пенсії 19.02.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві протиправно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 пенсію з урахуванням встановленого судовим рішенням трудового стажу в період з 03.09.1990 до 19.11.1998 з часу призначення пенсії у 2017 році.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/12654/19 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позивних вимог та зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві з 01.05.2019 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи з 03.09.1990 по 18.11.1998.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Святошинський район) та з 19.02.2017 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №058-IV.

Як зазначено позивачем, через неналежне оформлення відомостей у трудовій книжці при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 не було зараховано 8 років трудового стажу в СМК «ПУСК».

З метою встановлення факту роботи в СМК «ПУСК» з 03.09.1990 по 19.11.1998 ОСОБА_1 26.06.2017 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №759/9620/17 заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт того, що ОСОБА_1 в період з 03.09.1990 до 19.11.1998 працював в СМК «ПУСК» електромонтажником 5-го розряду. Рішення суду набрало законної сили 16.11.2018.

Позивачем зазначено, що з метою перерахунку раніше призначеної пенсії, ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян №12 у місті Києві із заявою про перерахунок пенсії від 02.04.2019 вх.№П5165 від 02.04.2019.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 19.04.2019 №83830/02/П-516, у зв`язку з тим, що на час звернення позивача з відповідною заяво про перерахунок пенсії, на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №759/9620/17 не надходило, у перерахунку пенсії ОСОБА_1 фактично було відмовлено та вказано на необхідність надати вказане рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про перерахунок пенсії від 06.05.2019, до якої додав завірену копію судового рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №759/9620/17 про встановлення факту роботи в СМК «ПУСК» в період з 03.09.1990 до 19.11.1998.

Надалі, представником позивача до Центру соціальних служб Святошинського району міста Києва, було подано заяву з вимогою нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсій з урахуванням встановленого судовим рішенням трудового стажу в період з 03.09.1990 до 19.11.1998 з часу призначення ОСОБА_1 пенсії у 2017, яку листом Управління праці і соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.05.2019 №7476/35-02/6 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Представником позивача, 11.06.2019 в Відділі обслуговування громадян №12 у місті Києві було отримано витяг із підсистеми Пенсійного фонду України про перерахунок ОСОБА_1 пенсії з урахуванням рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №759/9620/17, але без нарахованої недоотриманої суми пенсій з часу призначення пенсії 19.02.2017.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 12.06.2019 №127804/02 повідомлено позивача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2019 з урахуванням стажу роботи з 03.09.1990 до 19.11.1998 та фактично було відмовлено у перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 03.09.1990 до 19.11.1998 з часу призначення пенсії у 2017 році.

Позивач, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIІ, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Приписами частин першої та другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №759/9620/17, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що ОСОБА_1 в період з 03.09.1990 до 19.11.1998 працював в СМК «ПУСК» електромонтажником 5-го розряду.

При цьому, зі змісту цього рішення, а також матеріалів справи вбачається, що у трудовій книжці ОСОБА_1 відображений запис щодо роботи позивача в період з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» електромонтажником 5-го розряду, відтак відповідні обставини мали б бути враховані відповідачем ще під час призначення пенсії.

Проте перерахунок пенсії позивача здійснено відповідачем після встановлення названого факту додатково рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №759/9620/17, при цьому здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 лише з 01.05.2019.

Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 пенсію з урахуванням встановленого судовим рішенням трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 за період з 19.02.2017 по 01.05.2019.

Слід зазначити, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пункту 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року.

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи висловлена Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Крім того, в рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мюллер проти Австрії суд зазначив, що у зв`язку з сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 сум недоотриманої пенсії з урахуванням трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» за період з 19.02.2017 по 01.05.2019 та, як наслідок, позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії з урахуванням трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» за період з 19.02.2017 по 01.05.2019, підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, між Котовичем І.О. (адвокат) та ОСОБА_1. (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги від 25.06.2019 №25/06-19, яким визначено, що адвокат зобов`язується за дорученням клієнта надати правову допомогу щодо стягнення з органів Пенсійного фонду України на користь клієнта недоотриманих ним сум пенсії з урахуванням трудового стажу з 03.09.1990 по 19.11.1998 з моменту призначення клієнту пенсії 19.02.2017.

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. договору від 25.06.2019 №25/06-19, формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення визначається та здійснюється відповідно до Протоколу погодження гонорару, що є додатком до цього договору (додаток №2).

Протоколом погодження гонорару від 25.06.2019 визначено, що гонорар за надання правничої допомоги становить 2 000,00 грн.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 25.06.2019 №25/06-19 з додатками , акту прийому-передачі від 01.07.2019 №1, квитанцію від 01.07.2019 про сплату готівковими коштами у сумі 2 000,00 грн., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, витрати позивача на правничу допомогу, пов`язані із розглядом даної справи в Окружному адміністративному суді міста Києва становлять 2 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене та виходячи з обсягу задоволених позовних вимог на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді в розмірі 2 000,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 сум недоотриманої пенсії з урахуванням трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» за період з 19.02.2017 по 01.05.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії з урахуванням трудового стажу з 03.09.1990 до 19.11.1998 в СМК «ПУСК» за період з 19.02.2017 по 01.05.2019.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.