Справа № 640/14875/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ КБ "Євробанк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року, суддя Кармазін О.А., у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ КБ "Євробанк" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ КБ "Євробанк" звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просила:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, починаючи з 31.07.2019 року щодо не закінчення виконавчого провадження № 59685812 у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

2) зобов`язати відповідача винести рішення щодо закінчення виконавчого провадження 59685812 у межах підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 16.08.2016 року правлінням Національного банку України прийнято рішення №215-рш «Про відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» та 16.08.2016 року наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №330 запроваджено процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» та призначено уповноважену особу Фонду з делегованими повноваженнями ліквідатора. Позивач зазначив, що постановою від 31.07.2019 року відкрито виконавче провадження №59685812 з примусового виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. На думку позивача, незважаючи на перебування Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» в процесі ліквідації та в порушення пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем не закінчено виконавче провадження №59685812.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ КБ "Євробанк" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шереметом Олександром Вікторовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59685812.

Підставою для прийняття постанови від 31.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59685812, слугувала постанова Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31.07.2019 року № 55441910 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 800,00 грн.

Як зазначено у вказаній постанові, боржником за виконавчим провадженням № 59685812 є Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ "КБ "Євробанк" Кононець Вадим Валерійович, стягувачем є: Шевченківський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Позивач, з тих підстав, що спірна постанова прийнята після відкликання банківської ліцензії у банку, не погоджуючись з діями відповідача щодо відкриття виконавчого провадження та не закінчення виконавчого провадження № 59685812, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку у державного виконавця були підстави для відкриття виконавчого провадження № 59685812 про стягнення виконавчого збору та щодо не закінчення такого виконавчого провадження, з огляду на що за таких обставин відповідач при відкритті виконавчого провадження № 59685812 діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно абз. 1 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначені вимоги до виконавчого документу, в якому зазначає, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Як убачається із матеріалів справи, постанова від 31.07.2019 року № 55441910 про стягнення з виконавчого збору у розмірі 12 800,00 грн прийнята Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження № 55441910, в якому боржником значиться Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ КБ "Євробанк" Кононець Вадим Валерійович, стягувачем у виконавчому провадженні є фізична особа - ОСОБА_1 .

Боржником у виконавчому провадження № 59685812, з виконання постанови від 31.07.2019 року № 55441910 про стягнення виконавчого збору є: Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ КБ "Євробанк" Кононець Вадим Валерійович, тобто посадова особа ФГВФО (фізична особа), яка покликана здійснювати процедуру управління з ліквідації юридичної особи - АТ КБ "Євробанк".

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з підстав п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Виходячи з положень профільного законодавства, "уповноважена особа" в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що "банк" та "уповноважена особа Фонду" є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження як уособлення однієї особи, як одна особа.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що позов було пред`явлено до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконувала повноваження щодо внесення особи до Реєстру вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми. Отже, у даному випадку відповідачем була саме Уповноважена особа, а не банк, оскільки Уповноважена особа має повноваження приймати рішення щодо внесення даних до Реєстру, а не банк.

При цьому суд звертає увагу на те, що банк є юридичною особою, а уповноважена особа Фонду є особою, яка покликана здійснювати дії з виведення юридичної особи - банку з ринку.

Враховуючи те, що як в межах виконавчого провадження № 55441910 так і в межах виконавчого провадження № 59685812 божником є саме Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ КБ "Євробанк", а не банк (юридична особа), тому норми п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість вказані норми п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону, підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію.

Безпідставними є посилання позивача на ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у даному випадку первинний спір виник після після рішення НБУ про відкликання ліцензії банку та ліквідації банку-боржника.

Як вже зазначалось судовою колегією вище, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Отже, дії Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження № 59685812 є правомірними і підстав для закінчення такого виконавчого провадження не має.

Інших доводів позивача щодо протиправності дій відповідача з відкриття виконавчого провадження № 59685812 позовна заява не містить.

Таким чином, спірна постанова прийнята відповідачем з дотриманням вимог Закону N 1404-VIII та за наявності підстав для її прийняття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача, починаючи з 31.07.2019 року щодо не закінчення виконавчого провадження № 59685812 у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та зобов`язання відповідача винести рішення щодо закінчення виконавчого провадження 59685812 у межах підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ КБ "Євробанк" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Пилипенко О.Є.