Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

Київ

справа №802/2848/14-а

адміністративне провадження №К/9901/12065/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року (головуючий суддя - Вільчинський О.В., судді - Дмитришена Р.М., Заброцька Л.О.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року (головуючий суддя - Залімський І.Г., судді - Сушко О.О., Смілянець Е.С.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної пенітенціарної служби України,

третя особа - Управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області,

про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України (далі - ДПтС України) про визнання незаконним звільнення, скасування наказів від 05.06.2014 №271/ОД-14 та від 26.06.2014 №83 о/с, зобов`язання поновити на посаді начальника Літинської виправної колонії управління ДПтС України у Вінницькій області з 26.06.2014 та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що під час прийняття відповідачем наказів про його звільнення від 05.06.2014 та від 26.06.2014 він був тимчасово непрацездатним, а тому таке звільнення з роботи є незаконним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою від 21.07.2016 Вищий адміністративний суд України постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 0812.2015 року скасував в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014 №83о/с, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишені без змін.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяв позивача про збільшення розміру позовних вимог в частині скасування наказів від 06.08.2015 №127/ОС-15 та від 01.09.2015 №144/ОС-15 з тих підстав, що за наслідком їх прийняття зміниться предмет і підстава позову, заяви не відповідають вимогам статті 137 КАС України.

Вищий адміністративний суд України зазначив, що оскільки предметом цього позову є звільнення позивача, тому позовні вимоги про скасування наказів відповідача від 06.08.2015 та від 01.09.2015 не змінюють предмет та підставу цього позову. Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що. визнаючи звільнення позивача 02.07.2014 правомірним, суди не перевірили, чи був позивач цього дня тимчасово непрацездатний, чи приступив він до роботи 02.07.2014, та за який період непрацездатності подав відповідні документи.

В судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 01.09.2015 №144/ОС-15, обґрунтовуючи тим що 02.07.2014 був, тимчасово непрацездатний, надавши відповідні листки непрацездатності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Змінено у наказі голови Державної пенітенціарної служби України від 01.09.2015 №144/ОС-15 дату звільнення ОСОБА_1 з "02 липня 2014 року" на "12 липня 2014 року".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами службового розслідування доведено факт вчинення позивачем проступку, який підриває авторитет та дискредитує працівника ДПтС України, що є визначальною обставиною при вирішенні питання про його звільнення зі служби. Суд встановив, що на дату, з якої позивача звільнено відповідно до наказу від 26.06.2014 № 83/ОС-14 з урахуванням змін, внесених наказом від 01.09.2015 № 144/ОС-15, позивач був тимчасово непрацездатний, що підтверджується відповідними доказами. Враховуючи, що відповідно до ст. 18 Статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби, суд дійшов висновку, що виконання такого дисциплінарного стягнення відносно позивача повинне бути здійснене з 12.07.2014.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

26 вересня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (далі - скаржник) на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, в якій позивач просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди повинні були відповідно до положень Дисциплінарного статуту не змінювати дату його звільнення, а скасувати наказ про звільнення, оскільки він виданий з порушенням вимог законодавства. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального закону в частині відмови в задоволенні клопотань про дослідження доказів, які мають відношення до видання наказу від 05.06.2014 №271. Вказує на порушення відповідачем порядку і процедури проведення службового розслідування, а також зазначає, що відповідачем протиправно застосовано до нього найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, проте судами вказаним обставинам не надано належної правової оцінки.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 26.03.2006 позивач проходив службу на посаді начальника Літинської виправної колонії (№123) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (після реорганізації - Управління ДПтС України у Вінницькій області).

В березні 2014 року до Одеського територіального відділу внутрішньої безпеки ДПтС України надійшла інформація про те, що начальник Літинської виправної колонії використовує працю засуджених, які утримуються та відбувають покарання у дільниці соціальної реабілітації при Літинській виправній колонії, у кількості трьох осіб для проведення ремонтних та інших робіт у приватному помешканні у місті Вінниці, що належить сину начальника вказаної установи ОСОБА_2

За даним фактом 24.03.2014 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України, та проведено два службових розслідування, в ході яких зазначена інформація знайшла своє підтвердження.

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженим начальником УДПтС України у Вінницькій області 26.04.2014, за зухвале ігнорування вимог Кримінального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів ДПтС України, низькі морально-етичні якості, порушення норм професійної етики, підрив авторитету і дискредитацію працівника ДПтС України, а також у зв`язку із відкриттям кримінального провадження ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до суворої дисциплінарної відповідальності.

У висновку службового розслідування, затвердженому Головою ДПтС України 06.05.2014, запропоновано звільнити ОСОБА_1 з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області від 31.05.2014 кримінальне провадження відносно начальника Літинської виправної колонії ОСОБА_1 закрито на підставі частини 2 статті 11 КК України у зв`язку із малозначністю вчиненого ним діяння.

05.06.2014 головою ДПтС України видано наказ №271/ОД-14 «Про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю начальника Літинської виправної колонії (№123) полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідності винних посадових осіб», яким позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків, порушення службової дисципліни, вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, що виразилось у безпідставному та безоплатному використанні праці засуджених.

Наказом голови ДПтС України від 26.06.2014 №83/ОС-14 по особовому складу ОСОБА_1 звільнено у відставку за пунктом 65 (за віком) відповідно до пункту 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підставою для прийняття такого наказу став наказ ДПтС України від 05.06.2014 №271/ОД-14.

Згідно з листком непрацездатності Серії АГІ №544262 з 30.06.2014 по 11.07.2014 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі, з 02.07.2014 по 11.07.2014 звільнений від роботи, при цьому, стати до роботи зазначено 12.07.2014.

Листки непрацездатності позивача у період з 12.07.2014 у матеріалах справи відсутні. Крім того, як зазначив у судовому засіданні позивач, прибути до місця проходження служби він мав 12.07.2014.

Головою ДПтС України прийнято накази від 06.08.2015 №127/ОС-15 та від 01.09.2015 №144/ОС-15, якими змінено наказ ДПтС України від 26.06.2014 №83/ОС-14 в частині звільнення позивача у відставку та викладено його у наступній редакції: «вважати звільненим ОСОБА_1 з 02.07.2014 за пунктами 62 та 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Також цим наказом змінено вислугу років позивача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з пунктом 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

Суд зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2016 вказану адміністративну справу направлено на новий розгляд лише в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014 №83о/с. В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 року, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, скасування наказу від 05.06.2014 №271/ОД-14, зобов`язання поновити на посаді начальника Літинської виправної колонії управління ДПтС України у Вінницькій області з 26.06.2014 та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, Вищим адміністративним судом України залишено без змін.

Таким чином, при новому розгляді вказаної справи суди повинні були дослідити виключно правомірність прийняття відповідачем наказу від 26.06.2014 №83о/с, яким був реалізований дисциплінарний наказ від 05.06.2014 №271/ОД-14.

Отже заявлені позивачем в судах попередніх інстанцій клопотання про дослідження доказів, які мають відношення до видання наказу від 05.06.2014 №271, а також посилання на порушення відповідачем порядку і процедури проведення службового розслідування та застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не стосувалось спірних правовідносин, у зв`язку з чим вказаним обставинам на надавалась правова оцінка.

Щодо обрання судами попередніх інстанцій такого способу захисту порушених прав позивача, як зміна дати його звільнення, колегія суддів зазначає, що при розгляді вказаної справи Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21.07.2016 дійшов висновку про доведеність факту вчинення позивачем проступку, який дискредитує працівника ДПтС України, та можливість накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення під час тимчасової непрацездатності особи.

Таким чином, оскільки судами при попередньому розгляді цієї справи не були враховані обставини перебування позивача на лікарняному до 11.07.2014, що підтверджується листком непрацездатності Серії АГІ №544262, та зважаючи на наявність такого, що набрало законної сили, рішення суду, яким встановлена правомірність звільнення позивача за вчинення дисциплінарного проступку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни в оскаржуваному наказі дати звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

Н.В. Шевцова