Справа № 440/2891/19
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2891/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Панькіної А.С.,

представників позивача Сліпченко Ю.А., Клименко С.Є,

представника відповідача Бурби К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2019 року Приватне підприємство "Компанія КАС-ТРЕЙД" (надалі ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.03.2019, а також №003441401s від 10.07.2019.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про незгоду з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки від 27.02.2019 № 246/16-31-14-01-10/136274526. За твердженням позивача, висновки ГУ ДФС у Полтавській області щодо заниження ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД" податку на прибуток та заниження податку на додану вартість є помилковими, оскільки підприємством не було допущено порушень податкового законодавства, зафіксованих вищевказаним актом.

Зокрема, позивачем вказано, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі висновків перевірки про завищення позивачем собівартості реалізованих товарно-матеріальних цінностей (сої та кукурудзи) на суму 939 259 грн, зв`язку з тим, що фізичну вагу товару, за якою його відвантажено на склад покупця по товарно-транспортним накладним, було зменшено до залікової ваги на відсоток вологості та відсоток сміттєвої домішки. Через те що, на думку контролюючого органу, відсоток вологості та сміттєва домішка не можуть бути реалізовані, витрати, віднесені до собівартості в розмірі 939259 грн не можуть компенсуватися доходом. З огляду на викладене, відповідачем в ході перевірки констатована не відповідність актів на списання товарно-матеріальних цінностей, Реєстрів по зерновим культурам вимогам первинних документів в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік".

Спростовуючи вказані аргументи відповідача, позивачем у позовній заяві вказано, що відповідно до укладених з ТОВ "СІБ-Агро", ТОВ "Україніське зерно", ПАТ "Полтавська птахофабрика", ТОВ "Тандем-2002" договорів поставки, у випадку, якщо якість товару не відповідає обумовленим якісним характеристикам, але може бути доведена до таких, покупець має право прийняти такий товар по фізичній вазі.

Оскільки відповідно до положень Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договорів, позивач наголошував, що визначені умови поставки кукурудзи та сої щодо прийняття покупцями ТМЦ по фізичній вазі, не порушують норм чинного податкового законодавства, а первинна документація на підтвердження дійсності договорів відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2891/19, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 вересня 2019 року /т.1 а.с. 2-3/.

30 серпня 2019 року від ГУ ДФС у Полтавській області надійшов відзив на адміністративний позов /т.3 а.с. 1-3/, у якому відповідач зазначив про свою незгоду із позовними вимогами ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД", у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом вказано, що підставою для їх винесення стали наступні обставини.

Зокрема, за даними обліку підприємства на склади контрагентів позивача було поставлено зерно сільськогосподарських культур за фізичною вагою в кількості 5017,52 тонн, а фактично відображено реалізацію та оплату цього зерна по заліковій вазі в кількості 4731,25 тонн. Фізична вага зерна була зменшена на 286,27 тонн на відсоток вологості та відсоток сміттєвої домішки у зв`язку з доведенням зерна до показників ДСТУ. Вартість різниці в сумі 939 259 грн задекларовано в складі собівартості реалізованого товару.

За висновками фіскального органу відсоток вологості та сміттєва домішка не можуть бути реалізованими, а витрати, віднесені до собівартості товару в розмірі 939 259 грн, не можуть бути компенсовані доходом.

Крім того, відповідачем вказано, що під час перевірки встановлена дефектність первинних документів оформлених при списанні різниці між фізичною та заліковою вагою зерна.

Так, акцентовано увагу суду на тому, що акти списання не містять підпису директора і головного бухгалтера підприємства, визначення залікової кількості зерна не підтверджено лабораторним аналізом сертифікованої лабораторії, реєстри по зерновим культурам не містять дати й номера товарно-транспортної накладної й погоджені лише директором покупця. Також під час перевірки встановлено, що позивач не укладав договорів з елеваторами, зерновими складами на послуги зберігання.

Враховуючи викладене, контролюючий орган прийшов до висновку про те, що в порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України позивачем занижено податок на прибуток на суму 169 067 грн, на підставі чого винесено податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року № 003441401s, а також в порушення п. 188.1 ст. 188, п. 198. 5 ст. 198 Податкового кодексу України - занижено податок на додану вартість на загальну суму 187 851 грн, про що складено податкове повідомлення-рішення від 19 березня 2019 року № 003451401.

У підготовчому засіданні суд своєю ухвалою від 03 вересня 2019 року відмовив у задоволені клопотання Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" про залучення третіх осіб /т. 3 а.с. 90/.

03 вересня 2019 року суд відклав підготовче судове засідання до 02 жовтня 2019 року для надання нових доказів у справі.

26 вересня 2019 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення /т.3 а.с. 94-99/, в яких останнім додатково зазначено, що товар який поставлявся позивачем його контрагентам доставлявся на комбікормові заводи, які є окремими юридичними особами (в тому числі, на ТОВ "Божківський комбікормовий завод" та ТДВ "Диканський комбікормовий завод"), і з якими покупці укладали договори підряду на виконання робіт по виготовленню продукції. Договори на зберігання зерна не укладались. Лабораторні дослідження здійснювались лабораторіями ТОВ "Божківський комбікормовий завод", ТДВ "Диканський комбікормовий завод", ТОВ "УКРОЛІЯ", ТОВ "АГРО КОМ", ТОВ Лохвицький комбікормовий завод".

02 жовтня 2019 року суд відклав підготовче судове засідання до 09 жовтня 2019 року для надання нових доказів у справі.

07 жовтня 2019 року представником позивача до суду надані письмові пояснення щодо зауважень контролюючого органу в акті перевірки стосовно надання позивачем до перевірки актів списання товару, які не містили підпису директора та печатки підприємства /т. 4 а.с. 4-6/.

У письмових пояснення вказувалось, що під час перевірки позивача, у той день коли посадові особи ГУ ДФС у Полтавській області просили надати акти списання, директор ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД" був відсутній. Комунікація щодо документів здійснювалась через ОСОБА_1 , яка на прохання перевіряючих роздрукувала копії актів на списання та надала їх перевіряючим. В подальшому вказані копії актів на списанні були засвідчені директором позивача, що не було взято до уваги перевіряючими.

09 жовтня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 23 жовтня 2019 року /т.4 а.с. 69/.

11 листопада 2019 року позивачем до суду надані письмові пояснення, які містять інформацію по кожній господарській операції із відповідними контрагентами з деталізованим зазначенням первинної документації, що складалась за кожним договором поставки, посиланням на суму договору та обсяг постачання, а також пояснення щодо зменшення фізичної ваги до залікової в наслідок сушіння та очищення кукурудзи і сої /т. 4 а.с. 87-107/.

У судовому засіданні 12 листопада 2019 року представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити.

У судовому засіданні 12 листопада 2019 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши в якості свідка ОСОБА_2 Петрівну директора Приватного підприємства "Агрокомпостач", дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 31 січня 2019 року по 20 лютого 2019 року ГУ ДФС у Полтавській області, на підставі направлень від 16 січня 2019 року № 157, № 158 /т. 3 а.с. 66/ та наказу № 63 від 10 січня 2019 року /т. 3 а.с. 65/ й наказу "Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" від 12 лютого 2019 року № 388 /т.3 а.с. 65 зі звороту/ проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" () з питань дотримання вимог податкового, валютного за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018.

За наслідками проведеної перевірки Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" ГУ ДФС у Полтавській області складений акт від 27 лютого 2019 року №246/16-31-14-01-10/36274526 /т.3 а.с. 36-64/, яким зафіксовані наступні порушення:

- п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 6, п. 7, п. 11, п. 20 Наказу № 318 від 13 грудня 1999 року Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 № 433, Інструкції "Про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операції підприємств і організацій", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 № 893/4186, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 266 122 грн, в тому числі в розрізі періодів: 4 кв. 2016 року 31687 грн., 2017 рік 158 496 грн, 1 кв. 2018 року 18000 грн., 1 півріччя 2018 року 29 763 грн, в тому числі: 2 кв. 2018 11 763 грн, 9 міс. 2018 року, в тому числі 3 квартал 2018 року 46176 грн;

- п 188.1 ст. 188, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами і доповненнями, п. 6 розділу ІІІ, п.п.1 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 в частині внесення даних до розділу ІІІ податкової звітності, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 187 851 грн, в тому числі в розрізі періодів: листопад 2016 року 35 208 грн, березень 2017 року 887 грн, вересень 2017 року 55 548 грн, жовтень 2017 року 76 306 грн, листопад 2017 року 1622 грн, липень 2018 року 913 грн, серпень 2018 року 12 253 грн, вересень 2018 року 5 114 грн.

На підставі акта перевірки 27 лютого 2019 року №246/16-31-14-01-10/36274526 ГУ ДФС у Полтавській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 19 березня 2019 року, яким збільшено зобов`язання по податку на прибуток на суму 332 652 грн 50 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 266 122 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 66530 грн 50 коп.;

- № від 19 березня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 234 813 грн 75 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 187 851 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 46 962 грн 75 коп. /т. 1 а.с. 144/.

Зазначені податкові повідомлення-рішення Приватне підприємство "Компанія КАС-ТРЕЙД" оскаржило в адміністративному порядку, звернувшись зі скаргою до Державної фіскальної служби України /т.1 а.с. 110-132/.

Рішенням від 20 червня 2019 року № 28364/6/99-99-04-01-25 /т.1 а.с. 133-140/ Державна фіскальна служба України скасувала податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 19.03.2019 № в частині зменшення перевіркою витрат по взаємовідносинам з ФОП Донський В. ОСОБА_3 і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 19.03.2019 № залишені без змін.

У зв`язку зі скасуванням податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 19.03.2019 № в частині, ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року № 003441401s /т. 1 а.с. 142/, яким збільшено зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 211 333 грн 75 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 169 067 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 42266 грн 75 коп.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями № 003441401s від 10 липня 2019 року, та № від 19 березня 2019 року, у зв`язку з чим оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року № 003441401s /т. 1 а.с. 142/, яким збільшено зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 211 333 грн 75 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 169 067 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 42266 грн 75 коп., прийнято контролюючим органом на підстави висновків перевірки про порушення ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД" п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 6, п. 7, п. 11, п. 20 Наказу № 318 від 13 грудня 1999 року Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 № 433, Інструкції "Про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операції підприємств і організацій", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 № 893/4186.

Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу

Пунктом ·2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до Положення (стандарт) 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", підприємство з метою складання додаткового обліку, використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку підприємство відносить суми до складу доходу (податкового зобов`язання) та витрат (податкового кредиту) в податковому обліку, при цьому визначальною ознакою витрат та податкового кредиту є їх зв`язок з господарською діяльністю платника податку. Неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість ва отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах.

Тобто, зазначені витрати мають бути безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю платника податку з метою отримання доходу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для виконання функції первинного документа, документ має відповідати вимогам, наведеним у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 (далі-Положення № 88).

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції .

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання сили і доказовості, документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16, встановлено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

При цьому відповідно до пункту 6 П(С)БО 16 витрати відображаються в сумі, яка є достовірно оціненою.

Відповідно до пункту 9.4 П(С)БО 16, не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення ( стандарту).

Згідно з пунктом 11 П(С)БО 16, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати. (пункт 17 П(С)БО 16).

Відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України №433 від 28.03.2013 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності" зі змінами та доповненнями:. п. 3.5. у статті "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" відображається виробнича собівартість реалізованої. продукції (робіт, послуг) та/або собівартість реалізованих товарів. Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) визначається згідно з Положенням (стандартом) 9, Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318.

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вказаних вимог нормативно-правових актів у зв`язку з тим, що, по-перше, відсоток вологості та сміттєва домішка не можуть бути реалізованими, а витрати, віднесені до собівартості товару в розмірі 939 259 грн, не можуть бути компенсовані доходом, а по-друге, під час перевірки встановлена дефектність первинних документів при списанні різниці між фізичною та заліковою вагою зерна.

Досліджуючи вказані аргументи ГУ ДФС у Полтавській області, суд встановив наступне.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіб-Агро" були укладені наступні договори поставки: № 146НС п від 30 липня 2018 року / т.1 а.с.146/, № 01ГК-СІБ від 14 вересня 2018 року /т.1 а.с. 153/, № 115НСк від 05 жовтня 2017 року /т.1 а.с. 165/, № 138НСк від 17 жовтня 2017 року /т.1 а.с. 168/.

Також, між ПП "Компанія "КАС-ТРЕЙД" протягом 2017-2018 років укладались договори поставки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське зерно", зокрема, № 117НСк від 18 червня 2018 року /т. 1 а.с. 239/, № 19061К від 19 червня 2018 року /т.1 а.с. 243/, № 988 ДС від 29 вересня 2017 року /т. 2 а.с. 3/, № 100 НСк від 22 вересня 2017 року /т.2 а.с. 111/, № 962 ДС від 14 вересня 2017 року /т.2 а.с. 117/, № 854 ДС від 06 березня 2017 року /т.2 а.с. 126/, № 765 ДС від 11 листопада 2016 року /т.2 а.с. 142/.

Крім того, договори поставки позивач укладав у 2017 році з Приватним акціонерним товариством "Полтавська птахофабрика", а саме: договір поставки № 170 НСк від 08 листопада 2017 року /т.2 а.с. 155/ й договір поставки № 136НСк від 18 жовтня 2017 року /т.2 а.с. 202/.

10 вересня 2018 року позивачем укладений договір поставки № 1306 ДС з Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" /т. 2 а.с. 207/.

Усі перелічені договори поставок містять ідентичні умови в частині якості товару, що повинен бути поставлений (для сої і кукурудзи), та випадків поставки товару, який не відповідає обумовленим якісним характеристикам, а також в частині умов поставки та порядку розрахунків.

Відповідно до п.1.1 вказаних договорів постачальник (ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД") зобов`язується передати у власність покупцеві сою/кукурудзу, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених договором.

Сторонами визначались договірні показники товару, що поставлявся. У п. 2.3 договорів передбачалась можливість узгодження (визначення) договірних показників додатково.

Пунктом 2.6 договорів поставки визначалось, що у випадку, якщо якість товару не відповідає обумовленим якісним характеристикам, але може бути доведена до таких, покупець має право прийняти такий товар по фізичній вазі. При цьому постачальник зобов`язується визнати зменшення ваги (обсягу) товару у зв`язку з доведенням (поліпшенням) товару до необхідних показників. Витрати з доведенням товару до показників, передбачених ДСТУ для даного виду товару покладаються на постачальника, який відшкодовує такі витрати покупцю, на підставі виставленого рахунку, у випадку якщо покупець фактично оплатив такі витрати підприємству за послуги з доведення товару до показників, передбачених ДСТУ.

Пунктом 3.6. договорів передбачено, що датою поставки товару вважається дата підписання представником покупця акта приймання-передачі чи видаткової накладної.

Відповідно до умов договорів поставки постачальник надає покупцеві рахунок-фактуру, накладні.

Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, визначається сумою вартості окремих партій товару, переданого згідно з умовами цього договору, оплата здійснюється за товару, переданий у заліковій вазі відповідно до умов договору. Оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у банківській установі.

Дослідивши надані сторонами документи, судом встановлено, що за даними обліку підприємства на склади його контрагентів було поставлено зерно сільськогосподарських культур за фізичною вагою в кількості 5017,52 тонн, а фактично відображено реалізацію та оплату цього зерна по заліковій вазі в кількості 4731,25 тонн. Фізична вага зерна була зменшена на 286,27 тонн на відсоток вологості та відсоток сміттєвої домішки у зв`язку з доведенням зерна до показників ДСТУ. Вартість різниці в сумі 939 259 грн задекларовано в складі собівартості реалізованого товару.

Ну думку контролюючого органу, через те, що відсоток вологості та сміттєва домішка не можуть бути реалізовані, витрати, віднесені до собівартості в розмірі 939 259 грн не можуть компенсуватися доходом.

Суд не погоджується з такими висновками ГУ ДФС у Полтавській область, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1.36 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зі змісту абзацу 3 частини 1 статті 6 Господарського кодексу України вбачається, що одним із принципів господарської діяльності є свобода підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності та свободи договору, суб`єкти господарювання вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законом, та самостійно визначати умови виконання зобов`язань.

Зазначених висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 27 березня 2018 року у справі № 2а-2647/12/1170.

Тобто, ціна договору (фізична або залікова), за якою покупець отримує у власність товар, є умовою, яка сторонами визначається на власний розсуд.

З огляду на те, що умови поставки кукурудзи та сої щодо прийняття покупцями ТМЦ по фізичній вазі, не порушують норм чинного податкового законодавства, і сторони, користуючись свободою договору, визначили саме такий вид оплати за товар, суд не знаходить підстав для висновку про порушення позивачем пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Твердження про дефектність первинної документації щодо поставки позивачем його контрагентам кукурудзи й сої, суд також оцінює критично.

З матеріалів справи вбачається, що за відповідними договорами поставки були складені, видаткові накладні, копії яких приєднані до матеріалів справи. Постачання товару на склади, які зазначались покупцями, підтверджується наданими копіями товарно-транспортних накладних із зазначенням ваги вантажу, видаткової накладної, на підставі якої вантаж відпущений, пункту навантаження та пункту розвантаження. Оплата за поставлений товару здійснена у повному обсязі, на підтвердження чого надані виписки з банку /т.4 а.с. 113-168/ та аналізи рахунку 631 /т. 4 а.с. 169-181/.

Судом встановлено, що кукурудза та соя, які реалізовувались позивачем вказаним вище підприємствам, придбавались ТОВ "Компанія КАС-ТРЕЙД" на підставі договорів поставки у наступних постачальників: Приватного сільськогосподарського підприємства "Нове життя" /т.1 а.с. 208-209/, Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Хильківський" /т.1 а.с. 219/, Фермерського господарства "Малокобелячківське" /т.1 а.с. 248, т. 2 а.с. 206/, Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурат-Агро" /т.2 а.с. 8-9/, Приватного сільськогосподарського підприємтва "Лан" /т.2 а.с. 72/, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич" /т. 2 а.с. 108/, Приватного сільськогосподарського підприємтва "Ковпаківець", Фермерського господарства "Лоскот" /т.2 а.с. 161/, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діна" /т. 2 а.с. 212, 147/, Державного підприємства "Дослідне господарсьво "Вірішальне" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наукУкраїни" /т. 2 а.с. 113, 132/, Приватного сільськогосподарського підприємства "Ковпаківець" /т. 2 а.с. 37/.

В подальшому, придбані кукурудза та соя транспортувались на комбікормові заводи, які є окремими юридичними особами (в тому числі, на ТОВ "Божківський комбікормовий завод", ТДВ "Диканський комбікормовий завод", ТОВ "УКРОЛІЯ", склад ТОВ "АГРО КОМ", ТОВ "Лохвицький комбікормовий завод"), і з якими покупці укладали договори підряду на виконання робіт по виготовленню продукції. Договори на зберігання зерна між позивачем та такими заводами не укладались.

Твердження про те що, визначення залікової кількості зерна не підтверджено лабораторним аналізом сертифікованої лабораторії, судом не приймається до уваги з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи, лабораторні дослідження здійснювались лабораторіями ТОВ "Божківський комбікормовий завод", ТДВ "Диканський комбікормовий завод", ТОВ "УКРОЛІЯ", ТОВ "АГРО КОМ", ТОВ "Лохвицький комбікормовий завод".

Технічна компетентність вказаних лабораторій підтверджується наявними копіями свідоцтва про атестацію ТОВ "Божківський комбікормовий завод" № 048-15 від 22.05.2015 /т. 3 а.с. 100/, свідоцтва про відповідність стану системи вимірювань ТОВ "УКРОЛІЯ" № 019-16 від 07.06.2016 /т. 3 а.с. 100/, свідоцтва про атестацію ТОВ "АГРО КОМ" № А15-022 від 04.06.2015 /т.3 а.с. 102/, свідоцтва про атестацію ТДВ "Диканський комбікормовий завод" № 031-15 від 27.03.2015 /т. 3 а.с. 103/.

ТОВ «Лохвицький комбікормовий завод» відносно атестації лабораторії надав наступні роз`яснення позивачу. У зв`язку з внесенням змін до Закону України "Про метрологію і метрологічну діяльність" припинили свою дію Правила уповноваження і атестації в державній метрологічній системі, затверджені наказом Держспоживстандарту України від 29 березня 2005 року №71. Підставою для даного рішенні було затвердження Наказу від 23.09.2015 № 1192 "Про затвердження Критеріїв, яким повинні відповідати наукові метрологічні центри, державні підприємства, які належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та провадять метрологічну діяльність, та повірочні лабораторії, які уповноважуються або уповноважені на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації".

У новій редакції Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" відсутнє поняття атестація лабораторії. Перевірка компетентності лабораторії на державному рівні проводиться виключно Національним агентством з акредитації України на відповідність вимогам міжнародного стандарту ДСТУ ISO/IEC 17025:2006. Зазначений стандарт (ДСТУ ІSО 10012:2005) не призначено в якості заміни, або як доповнення до вимог ДСТУ ISO/IEC 17025 чи будь-якого іншого стандарту, а запропонована система оцінювання не поширюється на роботи, пов`язані з оцінкою відповідності, яку запроваджено на заміну процедури сертифікації.

Враховуючи вищенаведені факти, з закінченням дії свідоцтва про атестацію Лохвицької випробувальної лабораторії № 107-13 від 19.07.2013, чинного до 26.06.2016, подальша атестація проводитися не могла.

Судом встановлено, що визначення якості поставленого зерна вказаними лабораторіями підтверджується картками аналізу зерна, а також реєстрами накладних на прийняте насіннєве зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /т. 3 а.с. 104-237/.

У випадку, коли за наслідками лабораторних досліджень якість товару не відповідала обумовленим якісним характеристикам, вона доводилась до відповідних власне покупцями. Проте витрати з доведення товару до показників, передбачених ДСТУ для даного виду товару, покладались відповідно до умов укладених договорів, на постачальника, що підтверджується наданими до суду актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунками на оплату відшкодування витрат з очищення та сушіння й платіжними дорученнями за отримані послуги /т. 4 а.с. 7-37/.

В акті перевірки ГУ ДФС у Полтавській області вказувалось, що під час перевірки позивачем надані акти списання, які не містили підпису директора і головного бухгалтера підприємства.

Дослідивши цю обставину, суд встановив, що під час перевірки позивача, у той день коли посадові особи ГУ ДФС у Полтавській області просили надати акти списання, директор ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД", який мав можливість надати такі первинні документи, був відсутній. Комунікація щодо документів здійснювалась через ОСОБА_1 , яка не мала можливості фактично надати первинні документи, але на прохання перевіряючих роздрукувала копії актів на списання та надала їх перевіряючим. В подальшому, вказані копії актів на списанні були засвідчені директором позивача на відповідність оригіналам, що не було взято до уваги перевіряючими. Вказані обставини також були підтверджені у судовому засіданні показами ОСОБА_1 , яка була допитана в якості свідка.

Аргумент відповідача про дефектність актів списання ТМЦ спростовується також наданими до суду копіями таких актів /т.4 а.с. 37-59/.

На підтвердження факту зменшення фізичної ваги зерна до залікової, позивачем надані до суду реєстри по зерновим культурам, відносно яких, відповідачем вказано на те, що вони не містять дати й номера товарно-транспортної накладної й погоджені лише директором покупця.

Дослідивши, надані позивачем реєстри, судом встановлено, що реєстри мають графу "Вага по ТТН", яка, дійсно, покупцями не заповнювалась. Однак покупцями заповнювалась наступна графа - "Фізична вага", яка й відображала вагу вантажу, що перевозився за товарно-транспортними накладними. Зазначення номера товарно-транспортної накладної та її дати відповідними реєстрами не передбачено. Обов`язку погоджувати реєстри по зерновим культурам постачальником ані нормами чинного законодавства, ані умовами договорів поставки не встановлено.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для висновку про дефектність первинної документації за договорами поставки, укладеними з ТОВ "СІБ-Агро", ТОВ "Україніське зерно", ПАТ "Полтавська птахофабрика", ТОВ "Тандем-2002".

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що зменшення маси зерна в результаті його доробки (чищення, сушіння) не є його втратою за Інструкцією від 13 жовтня 2008 року № 661, це технологічна операція, спрямована на доведення зерна до стану, придатного для його реалізації, тобто технічні (виробничі) витрати за визначенням пункту 140.3 статті 140 Податкового кодексу України.

На підставі аналізу положень пункту 9 Правил (Стандарту) Бухгалтерського обліку «Запаси», за яким, до складу собівартості запасів входять, зокрема інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях, витрати на збут є правомірними витратами.

Отже, судом не встановлено обставин, що свідчать про порушення ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД" п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу, п. 6, п. 7, п. 11, п. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 433.

Таким чином, податкове зобов`язання, нараховане податковим повідомленням-рішенням № 003441401s від 10 липня 2019 року, є безпідставним та протиправним.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 19 березня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 234 813 грн 75 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 187 851 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 46 962 грн 75 коп./т. 1 а.с. 144/, прийнято контролюючим органом на підстави висновків перевірки про порушення ПП "Компанія КАС-ТРЕЙД" п 188.1 ст. 188, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами і доповненнями, п. 6 розділу ІІІ, п.п.1 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 в частині внесення даних до розділу ІІІ податкової звітності.

Підпунктом 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до абз. "а", "б", п. 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.l ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що встановлено п.п. 14.1.179 ст.14 Податкового кодексу У країни .

Згідно з п.188.1. ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі· відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і- нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв' язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку '/ внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарі/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судом встановлено, що база оподаткування з постачання товарів у господарських правовідносинах позивача, як постачальника, з покупцями ТОВ "Сіб-Агро", ТОВ "Українське зерно", ПАТ "Полтавська птахофабрика", ТОВ "Тандем-2002" визначена, виходячи з їх договірної вартості.

Вище за текстом судом здійснений аналіз господарських правовідносин позивача зі вказаними контрагентами, досліджена первинна документація, за наслідками чого суд дійшов висновку про те, що сторони, будучи вільними в укладенні договорів, не порушуючи норм чинного законодавства, визначили таку умову поставки кукурудзи та сої як прийняття покупцями ТМЦ по фізичній вазі. Крім того, суд дійшов висновку, що первинна документація на підтвердження дійсності договорів відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у відповідних правовідносинах порушень позивачем вимог п. 188.1 статті 188 та п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19 березня 2019 року та податкового повідомлення-рішення № 003441401s від 10 липня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6692 грн 22 коп. згідно з платіжним дорученням від 02.08.2019 № 326 /а.с.3 т.1/.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судовий збір, сплачений позивачем за подання цього позову.

Частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду наступні копії належним чином засвідчених документів:

- договору про надання правової допомоги від 17 липня 2019 року, укладеного між позивачем та Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" в особі директора Сліпченка Ю.А., згідно з умовами якого встановлена ставка у розмірі 800 грн за годину роботи адвоката та зазначено, що загальний розмір гонорару не буде перевищувати 15000 грн - за проведення консультацій, підготування процесуальних документів, представництво клієнта у Полтавському окружному адміністративному суді /т. 2 а.с. 212/;

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 308 Сліпченка Ю.А. / т.2 а.с. 215/;

- платіжного доручення № 325 від 02 серпня 2019 року про оплату за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 17.07.2019 на загальну суму 14 400 грн /т. 2 а.с. 213/;

- акта приймання-передачі правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 17.07.2019 на загальну суму 14 400 грн / т.2 а.с. 214/,

- звіту про роботу адвоката над завданням клієнта станом на 01.08.2019 /т.2 а.с. 216/;

- розрахунок суми судових витрат на загальну суму 21 092 грн 22 коп., з них: 6692 грн 22 коп. судовий збір, 14 40 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Досліджуючи аргументи відповідача, викладені в запереченні та додатковому запереченні щодо стягнення витрат на правову допомогу /т.3 а.с. 242, т. 4 а.с. 62-63/, щодо не підтвердження реального факту надання правових послуг, суд зазначає про їх необґрунтованість та недоведеність.

Підписання позовної заяви директором підприємства, а не адвокатом безпосередньо, не свідчить про той факт, що адвокат не складав, чи не приймав участь у складанні адміністративного позову, що він не вивчав судову практику щодо відповідної категорії справ, або не досліджував відповідні норми чинного законодавства.

Крім того, суд наголошує, що адвокат Сліпченко Ю.А. приймав участь у судових засіданнях, що відбувались 02 жовтня 2019 року /т.3 а.с. 245/, 09 жовтня 2019 року /т. 4 а.с. 67-68/, 23 жовтня 2019 року /т.4 а.с. 78-79/, 06 жовтня 2019 року /т. 4 а.с. 84/, 12 жовтня 2019 року.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами відповідача про непідтвердженість понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, кількість судових засідань за участю адвоката, значення справи для сторони, суд приходить висновку про необхідність стягнення на користь Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 14 400 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" (вул. Ватутіна, буд. 23, офіс 64, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 19 березня 2019 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 10 липня 2019 року №003441401s.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Компанія КАС-ТРЕЙД" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 692,22 грн (шість тисяч шістсот дев`яносто дві гривні двадцять дві копійки), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 400 грн (чотирнадцять тисяч чотириста гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 листопада 2019 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва