Справа № 826/8292/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2019 року № 826/8292/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління державної міграційної служби України у м.Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління державної міграційної служби України у м.Києві в якому просив:

- визнати протиправним дії ГУ ДМСУ у м.Києві щодо відмови в оформленні позивачу спеціального дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї;

- скасувати рішення ГУ ДМСУ у м.Києві про відмову в оформленні ОСОБА_1 спеціального дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї від 26.06.2017р.;

- зобов`язати ГУ ДМСУ у м.Києві видати ОСОБА_1 спеціальний дозвіл для багаторазового в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї строком на три роки;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача про відмову в оформленні ОСОБА_1 спеціального дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї є протиправним, оскільки позивачем були надані всі необхідні документи для підтвердження мети і підстав для в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2017р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

02.11.2017р. суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення прийнято на підставі, у порядку, у спосіб та в межах повноважень визначених Конституцією та законами України.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

21.06.2017р. громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , який постійно проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до наявної в матеріалах справи копії тимчасової посвідки на проживання серії НОМЕР_1 (дійсної безстроково) звернувся до ГУ ДМСУ у м. Києві із заявою про надання спеціального дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї. (а.с. 56)

У графі "мета і обґрунтуванні підстави для в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї" заяви зазначив: п. 4 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, а саме: наявність права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України. Довіреність ОСОБА_2 , яка має право власності на будинок, що знаходиться в тимчасово окупованій території України, АДРЕСА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В., зареєстрована в реєстрі № 797 від 01 липня 2016 року.

Для підтвердження мети та обґрунтування підстав до заяви було додано копію договору дарування 2/3 частин житлового будинку від 05 березня 2012 року, що підтверджує право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на будинок, розташований на тимчасово окупованій території України: АДРЕСА_2 ; витягу з Державного реєстру правочинів № 11076866 від 05 березня 2012 року; витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» від 18 квітня 2012 року; договору дарування 1/3 частин житлового будинку від 29 травня 2012 року, що підтверджує право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на будинок, розташований на тимчасово окупованій території України: АДРЕСА_2 ; витягу з Державного реєстру правочинів № 11380042 від 29 травня 2012 року; витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» від 08 червня 2012 року. (а.с. 64-72)

Також, позивачем до заяви було додано копію довіреності від 01 липня 2016 року, якою ОСОБА_2 уповноважує громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , зокрема, бути її представником з питань нагляду та комунального обслуговування належного їй житлового будинку АДРЕСА_2 , а також укладати від її імені будь-які цивільно-правові договори, пов`язані з обслуговуванням, експлуатацією, користуванням будинком та наглядом за ним, відкривати рахунки для проведення оплат та інших комунальних платежів, здійснювати нагляд за будинком, мати до нього вільний необмежений доступ у будь-який час, бути представником в ЖЕКу або інших комунальних, житлово-експлуатаційних та обслуговуючих органах з питань нарахування та оплати за комунальні послуги і нагляду за санітарно-технічним станом будинку, вносити необхідні платежі (в тому числі газопостачання, водопостачання, та використання електроенергії, користування телефонним зв`язком, інтернет-зв`язком та іншими послугами). Вказана довіреність видана строком на три роки та дійсна до 01 липня 2019 року. (а.с. 63)

26.06.2017р. ГУ ДМСУ у м. Києві прийнято рішення про відмову в оформленні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 спеціального дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї на підставі пп. 4 п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», з огляду на що складено повідомлення від 26.06.2017р. № 8001.21.1-5082/80.2-17. (а.с. 54)

Позивач вважаючи вищезазначене рішення протиправним, звернувся до суду для захисту свої прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставина справи, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 12.6 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час тимчасової окупації фізична особа може перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" з урахуванням того, що:

1) порядок перетину фізичними особами адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" встановлюється з урахуванням Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України";

2) норми міжнародних угод, укладених між компетентними органами України та інших країн про використання національних (внутрішніх) документів для в`їзду, виїзду і пересування фізичними особами територією договірних сторін, не поширюються на тимчасово окуповану територію України;

3) паспорт або інший проїзний документ особи, який був виданий компетентним органом держави-окупанта на території тимчасово окупованої території України, чи фізичної особи, яка постійно проживає або тимчасово перебуває на такій окупованій території, вважається недійсним (не дає права) на перетин адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" та державного кордону України;

4) на адміністративному кордоні ВЕЗ "Крим" запроваджується тимчасовий прикордонний контроль.

Нормативно правовим актом, який визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб є Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком, який регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є «Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. № 367(далі - Порядок № 367).

Відповідно до п. 3 Порядку № 367, в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

Підпунктом 4 пункту 21 Порядку № 367 встановлено, що спеціальний дозвіл видається в разі наявності права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України.

Спеціальний дозвіл оформляється територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області на його бланку за місцем перебування іноземця або особи без громадянства на території України. Форму спеціального дозволу наведено в додатку 2 (п. 22 Порядку № 367).

Згідно п. 23 Порядку № 367, для отримання спеціального дозволу іноземець або особа без громадянства подає до територіального органу ДМС:

1) заяву за формою згідно з додатком 3;

2) паспортний документ (після пред`явлення повертається);

3) документ, що підтверджує перебування на території України на законних підставах;

4) копію сторінки паспортного документа або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними особи з перекладом на українську мову, засвідченим у встановленому порядку;

5) такі документи, що підтверджують мету в`їзду на тимчасово окуповану територію України: копії документів, що підтверджують родинні зв`язки іноземців або осіб без громадянства, а також місце проживання їх близьких родичів або членів сім`ї на тимчасово окупованій території України; копію документа, що підтверджує смерть близьких родичів, які проживали на тимчасово окупованій території України; документ, що підтверджує поховання близьких родичів або членів сім`ї на тимчасово окупованій території України; документи, що підтверджують право власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України; клопотання або погодження МЗС за умов, передбачених у підпункті 5 пункту 21 цього Порядку; клопотання або погодження МІП за умов, передбачених у підпункті 7 пункту 21 цього Порядку; клопотання або погодження Мінкультури за умов, передбачених у підпункті 8 пункту 21 цього Порядку; посвідку на постійне проживання (після пред`явлення повертається), видану територіальним органом або підрозділом ДМС, та її копію з реєстрацією місця проживання іноземця або особи без громадянства в Автономній Республіці Крим або м. Севастополі; клопотання Меджлісу кримськотатарського народу за умов, передбачених у підпункті 10 пункту 21 цього Порядку; інші документи, що можуть підтвердити мету в`їзду на тимчасово окуповану територію України;

6) три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра.

Відповідно до п. 25 Порядку № 367, видача спеціального дозволу або прийняття рішення про відмову в його видачі здійснюється начальником територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області, або його заступником у строк не більше п`яти робочих днів з моменту надходження всіх визначених цим Порядком документів.

Згідно п.п. 4 п. 27 Порядку № 367, рішення про відмову у видачі іноземцю або особі без громадянства спеціального дозволу приймається в разі коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства має інші, ніж ті, що заявлені в заяві, підстави та мету в`їзду на тимчасово окуповану територію або якщо вони не надали підтвердження щодо підстав та мети в`їзду на тимчасово окуповану територію.

Згідно з п. 21 Порядку № 367, спеціальний дозвіл видається у разі:

1) проживання на тимчасово окупованій території України близьких родичів або членів сім`ї одного з подружжя іноземця чи особи без громадянства, що підтверджується документами, виданими уповноваженими державними органами України;

2) розташування на тимчасово окупованій території України місця поховання близьких родичів або членів сім`ї одного з подружжя іноземця чи особи без громадянства, що підтверджується відповідними документами;

3) смерті близьких родичів або членів сім`ї одного з подружжя іноземця чи особи без громадянства, що проживали на тимчасово окупованій території України, що підтверджується відповідними документами;

4) наявності права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України;

5) необхідності здійснення дипломатичних та консульських функцій, зокрема в рамках діяльності міжнародних організацій, членом яких є Україна, провадження своєї діяльності іншими міжнародними урядовими організаціями, міжнародними неурядовими організаціями, неурядовими організаціями інших держав та незалежними правозахисними місіями. У такому разі спеціальний дозвіл видається виключно за клопотанням або погодженням з МЗС;

6) здійснення регулярних поїздок на тимчасово окуповану територію України, пов`язаних із трудовою діяльністю працівників залізниць;

7) необхідності провадження журналістської діяльності (виключно за клопотанням або погодженням з МІП);

8) необхідності проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи задоволення релігійних потреб (виключно за клопотанням або погодженням з Мінкультури);

9) проживання на тимчасово окупованій території України на підставі посвідки на постійне проживання, виданої в установленому законодавством порядку, іноземця або особи без громадянства, місце проживання яких зареєстровано в Автономній Республіці Крим або м. Севастополі;

10) необхідності взяття участі у заходах Меджлісу кримськотатарського народу.

Підпункт 4 пункту 21 Порядку № 367, не містить точного визначення суб`єкта права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України, однак, вказаний Порядок чітко регламентує процедуру отримання спеціальних дозволів на в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї особою, яка звертається за його отриманням. Таким чином, можна дійти висновку, що передбачені пунктом 21 Порядку підставою для отримання спеціального дозволу мають бути наявними у особи, яка звертається з заявою для отримання спеціального дозволу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись із заявою до відповідача посилався на п. 4 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, а саме: наявність права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що об`єкт нерухомості розташований на тимчасово окупованій території України належить матері позивача ОСОБА_2 , яка в силу похилого віку не може самостійно виїхати до АР Крим, з метою нагляду та обслуговування будинку належному їй на праві приватної власності. Саме з метою забезпечення реалізації ОСОБА_2 свого права власності на майно, розташованого на тимчасово окупованій території України, нею була видана довіреність на ім`я позивача, якою вона уповноважила свого сина ОСОБА_1 вчиняти всі необхідні дії, пов`язані з обслуговуванням, експлуатацією, користуванням будинку АДРЕСА_2 та нагляду за ним.

З огляду на що, на підтвердження наявності у позивача підстав для отримання спеціального дозволу позивачем надано документи на підтвердження права власності на об`єкт нерухомості який розташований на тимчасово окупованій території України, іншої особи, а саме його матері.

Однак, суд вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки підставою для отримання спеціального дозволу є наявність права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України, а як встановлено судом власником об`єкта нерухомості, який розташований на тимчасово окупованій території України є мати позивача ОСОБА_2 , а не позивач, якого довіреністю уповноважено виключно з питань нагляду та комунального обслуговування належного матері житлового будинку АДРЕСА_2 , а також укладати від її імені будь-які цивільно-правові договори, пов`язані з обслуговуванням, експлуатацією, користуванням будинком та наглядом за ним, відкривати рахунки для проведення оплат та інших комунальних платежів, здійснювати нагляд за будинком, мати до нього вільний необмежений доступ у будь-який час, бути представником в ЖЕКу або інших комунальних, житлово-експлуатаційних та обслуговуючих органах з питань нарахування та оплати за комунальні послуги і нагляду за санітарно-технічним станом будинку, вносити необхідні платежі (в тому числі газопостачання, водопостачання, та використання електроенергії, користування телефонним зв`язком, інтернет-зв`язком та іншими послугами).

Отже, відповідно до вказаної довіреності, позивач не набув право власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на тимчасово окупованій території України, а доказів на підтвердження наявності в нього особисто об`єкта нерухомості, який розташований на тимчасово окупованій території України до суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та скасування оскаржуваного рішення, оскільки під час його прийняття відповідач діяв на підставі, у порядку та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Доводи позивача про те, що за ідентичних обставин раніше йому відповідачем надавався спеціальний дозвіл, не приймаються судом до уваги, оскільки в межах розгляду даної справи судом надається правова оцінка виключно рішенню відповідача від 26.06.2017р. прийнятому за результатом розгляду заяви від 21.06.2017р.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська