Справа № 826/3328/16
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

Київ

справа №826/3328/16

адміністративне провадження №К/9901/32983/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів Шишова О. О., Яковенка М. М.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 у складі колегії суддів: Качура І. А., Келеберди В. І., Данилишина В. М та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 у складі колегії суддів: Бужак Н. П., Костюк Л. О. , Троян Н. М. у справі № 826/3328/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Прокуратури міста Києва про зобов`язання вчинити дії, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Прокуратури міста Києва в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Прокуратури міста Києва, оформлене у вигляді довідки про результати вивчення особової справи позивача щодо застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади» від 20.03.2015;

- зобов`язати Прокуратуру міста Києва прийняти обґрунтоване рішення, яке б свідчило про відсутність підстав для застосування до позивача як особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості щодо ОСОБА_1 .

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 позовні вимоги задоволено частково, а саме - визнано протиправним та скасовано рішення Прокуратури міста Києва, оформлене у вигляді довідки про результати вивчення особової справи ОСОБА_1 щодо застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади» від 20.03.2015.

2.1. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. Відповідно до наказу прокурора міста Києва від 18.07.2014 № 2301к радника юстиції ОСОБА_1 переведено на посаду заступника прокурора Подільського району міста Києва з посади заступника прокурора Шевченківського району міста Києва.

3.2. На виконання розпорядження прокурора міста Києва від 18.02.2015 № 21 про проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частин третьої та четвертої статті 1 Закону України «Про очищення влади» з 11.03.2015 розпочато перевірку стосовно перших заступників та заступників прокурорів міста Києва.

3.3. Згідно з наказом виконуючого обов`язки прокурора міста Києва від 17.03.2015 № 709к радника юстиції ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків заступника прокурора Подільського району міста Києва, призваного 17.03.2015 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, із збереженням посади та середнього заробітку на період до одного року.

3.4. Прокуратурою міста Києва 20.03.2015 прийнято висновок, оформлений у вигляді довідки про результати вивчення особової справи щодо застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади», на підставі якого наказом виконуючого обов`язки прокурора міста Києва старшого радника юстиції Калини О. від 20.03.2015 № 780к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Подільського району міста Києва на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та частини третьої статті 1, пункту 4 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

3.5. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки вважає, що відповідачем протиправно зроблено висновок про застосування до нього заборон, визначених Законом України «Про очищення влади».

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав на те, що в даному випадку відповідачем не доведено дотримання принципів очищення влади, визначених Законом України «Про очищення влади» у зв`язку з прийняттям оскаржуваного висновку, а відтак і правомірності застосування до позивача процедур, передбачених цим Законом. Крім того, суди вказали, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного висновку з підстав у ньому зазначених, що також є окремою і достатньою підставою для скасування оскаржуваного висновку, оформленого у вигляді довідки про результати вивчення особової справи щодо застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади». Крім того, судами зазначено, що ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20.03.2015 (221/815/15-а; 2-а/221/36/2015) за клопотанням ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Прокуратурі міста Києва та/чи її посадовим особам звільняти ОСОБА_1 , увільненого від виконання обов`язків заступника прокурора Подільського району міста Києва на підставі наказу прокурора міста Києва від 17.03.2015 № 709к, до закінчення проходження ним військової служби у Збройних Силах України, але не довше ніж до 17.03.2016. Вказане свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для складання оскаржуваного висновку.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Відповідачем подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

5.1. Доводи касаційної скарги, грунтуються на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки доводам відповідача щодо зайняття позивачем посади, яка підпадає під дію положень частин третьої та четвертої статті 1 Закону України «Про очищення влади».

6. Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

7. Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) регулюються відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

9. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

10. У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 №116-VIII, який набрав чинності 08.02.2015, частину другу статті 39 зазначеного Закону («Призов на військову службу під час мобілізації. Демобілізація»; в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), викладено у новій редакції, відповідно до якої за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

11. Згідно з частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

12. Відтак, зазначеними вище нормами не передбачено винятків/виключень, як наприклад «крім випадків, передбачених Законом України «Про очищення влади», щодо можливості звільнення особи, яка призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до вимог цього Закону.

13. За таких обставин, наявні підстави для висновку, що у разі, якщо особа вже призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період, що має місце в даному випадку, вказана особа, незалежно від попередньо займаної посади (місця роботи), надалі не може бути звільнена з посади у строк раніше ніж через рік, незалежно від виникнення у подальшому (після мобілізації) підстав для звільнення, що належить до визначених Конституцією України додаткових конституційних гарантій військовослужбовцям при виконанні конституційного обов`язку при проходженні державної служби особливого характеру, які не можуть бути обмежені в силу наведених вище норм Конституції України.

14. Враховуючи обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів погоджується з висновком про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваного висновку у період знаходження позивача на військовій службі та до закінчення річного строку від дня мобілізації.

15. На переконання колегії суддів, Прокуратурою міста Києва при прийняті оскаржуваного висновку не враховано вищевикладені обставини, що свідчить про протиправність прийнятого висновку.

16. Разом з тим, доцільно зазначити про те, що Законом України «Про очищення влади» 16.09.2014 № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII) визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

17. Відповідно до частини першої статті Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

18. Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

19. Під визначенням «принцип» - розуміється головне, важливе, суттєве, неодмінне. Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

20. Тобто, частинами першою та другою статті 1 Закону № 1682-VII визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну «очищення влади», виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв`язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

21. Разом з тим, частиною другою статті 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

22. Відповідно до положень статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

23. Відповідно до пункту 12 резолюції Парламентської Асамблеї ради Європи № 1096 (1996) люстрація або інші адміністративні заходи, які запроваджує держава, будуть сумісними з принципами демократичної та правової держави лише якщо дотримано критеріїв стосовного того, щоб принцип вини був індивідуальним, а не колективним, і мав бути встановлений у кожному конкретному випадку. Відповідно до пункту 8 вказаних принципів, дискваліфікація може стосуватися лише тих осіб, які наказували вчиняти, або вчиняли серйозні порушення прав людини, або серйозно допомагали в їх вчиненні. Відтак, вказаний конституційний принцип презумпції невинуватості підлягає застосуванню також і при здійсненні очищення влади (люстрації)

24. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 800/186/17 судом вказано на необхідність дотримання принципу індивідуальної відповідальності та співмірності у справах, що стосуються застосування положень Закону № 1682-VII.

25. У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо недоведеності відповідачем належності позивача до кола осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. При цьому, на час прийняття наказу прокурора міста Києва від 22.04.2013 № 878к не існувало Законів, які б визначали правопорушенням зайняття вказаної посади заступника прокурора, а відтак та силу положень статті 58 Конституції України позивач не може бути притягнутий до відповідальності лише в силу одного факту зайняття посади, що не визнавалося правопорушенням на час її зайняття позивачем.

26. Водночас, у матеріалах справи наявна копія постанови Окружного адміністративного суду міста Києві від 27.10.2015 в адміністративній справі № 826/7493/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015, з якої вбачається, що ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20.03.2015 (221/815/15-а; 2-а/221/36/2015) за клопотанням ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Прокуратурі міста Києва та/чи її посадовим особам звільняти ОСОБА_1 , увільненого від виконання обов`язків заступника прокурора Подільського району міста Києва на підставі наказу прокурора міста Києва від 17.03.2015 № 709к, до закінчення проходження ним військової служби у Збройних Силах України, але не довше ніж до 17.03.2016.

27. Відповідно до частини п`ятої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконання ухвал з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно.

28. Відповідно до частини шостої 6 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

29. Крім того, положеннями частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

30. Наведені норми процесуального законодавства відповідають положенням Кодексу адміністративного судочинства України станом на момент перегляду судом справи в касаційному порядку.

31. Відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність рішення Прокуратури міста Києва, оформленого у вигляді довідки від 20.03.2015 про результати вивчення особової справи ОСОБА_1 щодо застосування заборон, визначених Законом № 1682-VII.

32. Водночас, оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів не може погодитись із мотивуванням скаржника щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

33. На переконання колегії суддів, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами попередніх інстанцій та не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.

34. За змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

36. З огляду на наведене, касаційна скарга Заступника прокурора міста Києва не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

37. Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

38. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 у справі № 826/3328/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Прокуратури міста Києва про зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

39. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко