Справа № 640/17639/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2019 року № 640/17639/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, встановлення відсутності компетенції (повноважень), зобов`язання вчинити певні дії, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» (далі також - ТОВ «АЛЗО», позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача по ненаданню позивачу офіційного підтвердження про відмову від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕД 2701 на період з травня по грудень 2019 року та зобов`язати надати таке офіційне підтвердження;

встановити відсутність компетенції (повноважень) у ГУ ДФС у м. Києві вимагати подання заяви про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України, виключно за формою встановленою у додатку 3 до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість»;

зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві врахувати заяву TOB «АЛЗО» від 08 квітня 2019 року №08/04 про відмову від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України по операціям з постачання на митній території України вугілля по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕД 2701 на період з травня по грудень 2019 року.

Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено, у зв`язку з її належністю до категорії справ незначної складності у відповідності до вимог п. 10 ч. 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи вимог ч.ч. 1-2 статті 257 КАС України, здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що п. 45 підрозд. 2 розд. XX Податкового кодексу України (далі також - ПК України) передбачено основні вимоги до відмови від використанні пільги, зокрема, це подання до контролюючого органу заяви про відмову від використання пільги із прямим зазначенням звітного (податкового) періоду за який зазначена пільга не застосовується. Втім вказаним пунктом не передбачено порядку виправлення помилок при поданні заяв про відмовлення від використання пільги. Відтак з моменту звернення до контролюючого органу із заявою про відмову від податкової пільги, ТОВ «АЛЗО» завжди відображало операції із продажу вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно УКТ ЗЕД, як операції, що підлягають оподаткуванню.

Відтак, дії ГУ ДФС у м. Києві щодо не врахування поданої позивачем заяви про відмову від використання податкової пільги не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2019 року ТОВ «АЛЗО» було подано до ГУ ДФС у м. Києві заяву вих. № 08/04 від 08 квітня 2019 року, якою товариство повідомило контролюючий орган про відмову від пільги з податку на додану вартість по операціям з постачання на митній території України вугілля по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, конути та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕТ на наступні звітні (податкові періоди): травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року, грудень 2019 року.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № 25/07 від 07 липня 2019 року, в якій, зокрема, просив офіційно підтвердити право ТОВ «АЛЗО» на відмову від пільги з податку на додану вартість (далі також - ПДВ) за вказаною у заяві від 08 квітня 2019 року товарною позицією (код за УКТ ЗЕД 2701) починаючи з травня 2019 року.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 29 серпня 2019 року № 164530/10/26-15-12-07-18 «Щодо розгляду листа та надання відповіді» повідомило платника податків, що відповідно до п. 9 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 із змінами та доповненнями (далі також - Порядок № 21), у складі декларації подаються передбачені Порядком № 21 додатки (у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації).

Пунктом 10 розділу III Порядку № 21 визначені Додатки до податкової декларації з ПДВ.

Одним із додатків до Порядку № 21 є Заява, передбачена п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України (додаток 3 до Порядку № 21).

Заява подається платниками, які виявили бажання відмовитись/зупинити використання зазначеної пільги. У заяві зазначається звітний (податковий) період, з якого платник податку не передбачає використання податкової пільги, але не раніше звітного (податкового) періоду, що настає за звітним (податковим) періодом, в якому подано заяву.

Тобто, заява подається до настання звітного періоду, в якому платник податку не передбачає використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу XX ІЖУ.

Враховуючи те, що заява не є додатком до податкової декларації з ПДВ, подання заяви може здійснюватися як в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги», так і на паперовому носії. Незалежно від виду подання заяви (в електронній формі чи паперовому вигляді), така заява подається виключно за формою, встановленою додатком 3 до Порядку № 21.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 статті 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з п. 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.

Так, згідно з п. 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 статті 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4 статті 204 ПК України.

Згідно з п. 200.8 статті 200 ПК України, до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону.

При цьому, п. 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України передбачено, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, платники податку, які здійснюють постачання (у тому числі оптове), передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.

Норма цього пункту поширюється на операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187.1 статті 187 та у пункті 198.2 статті 198 цього Кодексу, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2022 року.

У разі якщо операції, визначені цим пунктом, мають безперервний або ритмічний характер постачання, платники податку:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому отримано кошти, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усієї суми отриманих коштів протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому отримано кошти, зведену податкову накладну з урахуванням усієї суми отриманих коштів протягом такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Згідно з п. 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до 1 січня 2022 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД.

У разі застосування зазначеної пільги норми пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу не застосовуються в частині товарів/послуг, необоротних активів, суми податку на додану вартість з вартості яких були включені до податкового кредиту у звітних (податкових) періодах, що передували періоду початку застосування пільги.

Платник податків може відмовитися від використання зазначеної пільги чи зупинити її використання на один або декілька звітних (податкових) періодів шляхом подання заяви. Заява, у якій зазначається перелік товарних позицій товарів згідно з УКТ ЗЕД і період, на який платник відмовляється чи зупиняє використання пільги, подається до контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків до настання звітного періоду, в якому платник податку не передбачає використання зазначеної пільги. Відмова від використання пільги, зазначеної у цьому пункті, чи зупинення її використання застосовується з першого числа звітного (податкового) періоду, зазначеного у заяві.

Як було зазначено вище, ТОВ «АЛЗО» звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із заявою від 08 квітня 2019 року, якою фактично відмовилось від використання зазначеної пільги на період з травня 2019 року по грудень 2019 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у період з травня 2019 року по серпень 2019 року позивачем було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 36 податкових накладних, а саме: від 27 травня 2019 року №32, від 28 травня 2019 року №№ 39, 40, від 29 травня 2019 року №№ 42, 43, від 20 червня 2019 року №№ 16, 17, від 29 липня 2019 року №№ 43, 44, 45, отримувач ТОВ «КОФ»; від 13 серпня 2019 року № 17, отримувач ТОВ «ІСТ ГЛОБАЛ»; від 18 червня 2019 року № 14, від20 червня 2019 року № 15, від 21 червня 2019 року № 19, від 24 червня 2019 року № 20, від 25 червня 2019 року № 23, від 26 червня 2019 року №25, від 27 червня 2019 № 26, від 01 липня 2019 року №1, від 02 липня 2019 року № 2, від 03 липня 2019 року № 3, від 04 липня 2019 року № 6, від 05 липня 2019 року № 8, від 08 липня 2019 року № 10, від 09 липня 2019 року № 13, від 10 липня 2019 року № 14, від 11 липня 2019 року №16, від 12 липня 2019 року № 19, від 15 липня 2019 року № 22, від 16 липня 2019 року № 27, від 17 липня 2019 року № 29, від 18 липня 2019 № 31, від 19 липня 2019 року № 34, від 22 липня 2019 року №35, від 23 липня 2019 року № 38, від 24 липня 2019 року № 39, отримувач ПАТ «Івано-Франківськцемент».

Зазначені податкові накладні були доставлені до центрального рівня Державної податкової служби України та прийняті відповідно до наявних в матеріалах справи Квитанцій № 1 (документ доставлено контрагенту).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог пп. 17.1.4 п. 17.1 статті 17 ПКУ платник податків має право: користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктами 30.1, 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 ПК України визначено, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п. 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п. 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов`язком.

Тобто, згідно з вимогами ПК України ТОВ «АЛЗО» має право, а не обов`язок щодо користування податковими пільгами.

У той же час, жодною нормою ПК України не визначено, що платник податків зобов`язаний автоматично користуватися податковою пільгою в разі не подання/несвоєчасного подання заяви про відмову від пільги.

Суд при вирішенні вказаної справи, звертає увагу, що відповідно до п. 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.3 статті 201 ПК України визначено, що у разі звільнення від оподаткування у податковій накладній робиться запис «без ПДВ» з посиланням на відповідні пункти (підпункти), статті, підрозділи, розділи цього Кодексу та/або міжнародного договору, якими передбачено звільнення від оподаткування податком.

Згідно з п. 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями статті 201 ПК України визначено тільки один випадок, коли сума податку не може бути віднесена до податкового кредиту при звільненні від сплати - п. 201.9 не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

При цьому, з 01 липня 2017 року в ПК України чітко визначено, що якщо податкова накладна пройшла реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, то ніяких претензій до неї вже не може бути, ані помилки в обов`язкових реквізитах, ані угоди з "підозрілим" контрагентом, ані наявність підтверджуючої інформації у покупця щодо подання продавцем заяви про відмову від пільги з ПДВ не можуть бути приводом для зняття податкового кредиту по операції, у покупця по таким податковим накладним.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №819/1383/17, згідно якої касаційний суд прийшов до висновку про те, що за обставин реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, судом було правильно оцінено як наслідок неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов`язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 статті 201 при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ТОВ «АЛЗО» по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «КОФ», ТОВ «ІСТ ГЛОБАЛ» та ПАТ «Івано-Франківськцемент» було складено та зареєстровано податкові накладні з урахуванням ПДВ, без посилання на відповідні пункти (підпункти), статті, підрозділи, розділи цього Кодексу та/або міжнародного договору, якими передбачено звільнення від оподаткування податком.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням наведених правових норм, суд дійшов висновку про те, що подана 09 квітня 2019 року заява позивача вих. № 08/04 від 08 квітня 2019 року відповідає вимогам п. 45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, оскільки містить перелік товарних позицій товарів згідно з УКТ ЗЕД і період, на який платник відмовляється чи зупиняє використання пільги.

При цьому, на думку суду, подання такої заяви за формою, що не відповідає додатку 3 до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» не може бути підставою для відмови у відшкодуванні ТОВ «АЛЗО» податкового кредиту з ПДВ.

За правилами ч. 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд виходить за межі заявлених позовних вимог та визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування заяви ТОВ «АЛЗО» від 08 квітня 2019 року №08/04 про відмову від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України по операціям з постачання на митній території України вугілля по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕД 2701 на період з травня по грудень 2019 року.

Також, з метою належного захисту прав позивача підлягає задоволенню похідна вимога про зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві врахувати таку заяву платника податків.

Стосовно позовних вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДФС у м. Києві по ненаданню ТОВ «АЛЗО», , офіційного підтвердження про відмову від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕД 2701 на період з травня по грудень 2019 року та зобов`язати надати таке офіційне підтвердження, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на те, що чинним податковим законодавством не передбачено обов`язку контролюючого органу надати офіційне підтвердження щодо врахування заяви про відмови платника податків від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України.

Крім того, позовна заява не містить обґрунтування вказаних позовних вимог, тому вони є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у відповідача вимагати подання заяви про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України, виключно за формою встановленою у додатку 3 до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 статті 2 КАС України).

За правилами п. 5 ч. 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 за змістом наведених правових норм, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

В постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №802/833/17-а сформовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.

Враховуючи те, що позивачем у даній справі є ТОВ «АЛЗО», а відповідачем - ГУ ДФС у м. Києві, в межах спірних правовідносин відсутній компетенційний спір та платником податків вибрано невірний спосіб захисту свої прав, внаслідок чого вказані позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, оскаржувана бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо неврахування заяви ТОВ «АЛЗО» про відмову від податкової пільги не може вважатись такою, що вчинена з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1 921,00 грн., стягується відповідно до ч. 3 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 121; ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ) про визнання бездіяльності протиправною бездіяльності, встановлення відсутності компетенції (повноважень), зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві щодо неврахування заяви товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» від 08 квітня 2019 року №08/04 про відмову від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України по операціям з постачання на митній території України вугілля по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕД 2701 на період з травня по грудень 2019 року.

Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві врахувати заяву товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» від 08 квітня 2019 року №08/04 про відмову від пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України по операціям з постачання на митній території України вугілля по товарній позиції: 2701 «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» згідно УКТ ЗЕД 2701 на період з травня по грудень 2019 року.

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЗО» понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда