Справа № 640/20926/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити ОСОБА_1 та членам його сім`ї довічну 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, без обмеження нормами споживання та середньомісячним сукупним доходом, на підставі рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008, починаючи з 01 січня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зупинення застосування стосовно ОСОБА_1 , як пенсіонера органів внутрішніх справ України, та членів його сім`ї довічної 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива з 01 липня 2015 року.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити ОСОБА_1 , як пенсіонеру органів внутрішніх справ України та членам його сім`ї пільгу в вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті живої площі, комунальних послуг, а також палива, починаючи з 01 січня 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

З 26 жовтня 2009 року позивачу та членам сім`ї, відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, встановлено довічно 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, якою ОСОБА_1 користувався до 01 липня 2015 року.

У зв`язку з припиненням встановленої пільги з 01 липня 2015 року, позивач 26 жовтня 2018 року звернувся із заявою до начальника Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо розгляду питання про повернення йому та членам його сім`ї установлених пільг.

За результатами розгляду вказаного звернення, Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 05 листопада 2018 року № 01-27/20143 повідомило позивачу, що згідно Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, зокрема, розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їх сімей, інших осіб. При цьому, пільги з оплати за житлово-комунальні послуги даним Законом не передбачені.

Також, позивачу рекомендовано для зменшення плати за житлово-комунальні послуги звернутися до Управління з питання оформлення субсидії відповідно до вимог Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848, та роз`яснено перелік необхідних документів для такого звернення.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»;

- втрата чинності Закону України «Про міліцію», не може бути підставою для позбавлення позивача права на пільги, що були передбачені статтею 22 вказаного закону, оскільки, Конституцією України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, в той час, як зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, пільга у вигляді 50% знижки на оплату комунальних послуг надана позивачу та його сім`ї довічно без обмеження будь-яким строком та у відповідності до чинного на момент виходу на пенсію законодавства України, у зв`язку з чим, у відповідача були відсутні правові підстави для припинення дії пільги, у зв`язку із внесенням змін до чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (Закон № 565, в редакції, яка була чинна станом на 21.08.2013), працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 22 Закону № 565, за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014, який набрав чинності 01.04.2014, у статті 22 Закону України «Про міліцію», частину четверту викладено у такій редакції: «Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством».

Також, ч. ч. 6, 7 Закону № 565 викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Надалі, п. 1 розділу I Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015, у Законі України «Про міліцію», ч. 7 ст. 22 викладено у наступній редакції: «Установити, що пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

04.06.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 389, якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, яка набрала чинності з 01.07.2015.

Відповідно до положень п. 2 вказаного Порядку, його дія поширюється, зокрема, на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію» (у тому числі звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» від 27.01.2016 № 36, яка набрала чинності з 02.02.2016, до пункту 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та виключено слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв`язку з виконанням службових обов`язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні)» виключено.

02.07.2015 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (Закон № 580-VIII), який набрав чинності 07.11.2015.

Тож, з прийняттям Закону № 580-VIII, втратив чинність Закон України «Про міліцію», проте, відповідно до положень абз. 2 п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII), передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» від 29.01.2003 № 117, Міністерство соціальної політики України зобов`язано забезпечити включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, у тому числі й відповідно до Закону України «Про міліцію».

З 30.12.2016 постановою Кабінету Міністрів України № 986 від 21.12.2016, у вказаний пункт були внесені зміни, відповідно до яких, Закон України «Про міліцію», виключений з переліку законів, відповідно до яких визначаються особи, які мають право на пільги за соціальною ознакою.

Також, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 117 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 56 від 08.02.2017), визначено, що установи Міністерства внутрішніх справ зобов`язані передати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах.

Пунктом 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, визначено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (уповноважені органи) ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; та вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги.

Отже, враховуючи зазначені норми законодавства, що регулювали спірні правовідносини та внесені у подальшому зміни, колегія суддів зазначає про те, що з 07.11.2015, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», втратив чинність Закон України «Про міліцію», внаслідок чого особи, які користувалися пільгами згідно із Законом України «Про міліцію», втратили право на пільги, зокрема, на 50-процентну знижку по оплаті жилої площі та комунальних послуг.

Тож, оскільки пільги по оплаті жилої площі, комунальних послуг, палива в Законі України «Про Національну поліцію» не передбачені, відсутні підстави для поновлення позивачу пільг, на які він мав право і якими користувався відповідно до норм ст. 22 Закону України «Про міліцію».

Варто зазначити, що Закон України «Про Національну поліцію» у своїх положеннях не містить норми, яка передбачає надання колишнім працівників органів внутрішніх справ, членам їхніх сімей пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які позивач мав відповідно до попереднього закону, з огляду на що, змінилось правове регулювання спірних правовідносин, а тому, відсутні законні підстави для їх поновлення.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 у справі №243/4524/16-а, від 20.02.2018 у справі № 484/655/16-а, від 20.12.2018 у справі № 227/1458/16-а.

Також, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 367/6940/16-а, від 22.08.2019 у справі № 638/9240/16-а, в ухвалі від 30.09.2019 у справі № 640/20700/18 підтримана зазначена правова позиція у спірних правовідносинах.

Щодо аргументів про те, що відповідачем не повинні застосовуватися зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, то такі ,на переконання суду апеляційної інстанції, є безпідставними, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку відповідача. Так, абз. 3 п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», проте, зазначена пільга не відноситься до категорій виплат, а за своїм змістом передбачала часткове звільнення працівників міліції від оплати за отримані послуги. Характеристикою пільги є те, що особа отримує певні блага, фінансові зобов`язання по яких бере на себе держава.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон № 580-VIII, то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 27.09.2018 у справі № 638/6025/16-а.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача на те, що зазначену пільгу встановлено йому довічно, оскільки дія пільги нерозривно пов`язана з дією закону, яким її передбачено та врегульовано механізм реалізації права на неї. У разі втрати законом чинності, дія передбаченої ним пільги також припиняється.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відтак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, натомість, не врахував, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні пільги, як пенсіонеру МВС України, у вигляді 50% знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а також, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, з огляду на що, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Облонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

О.І. Шурко