Справа № 200/6104/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року справа №200/6104/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря Тішевського В.В., представника позивача Балтака Д.О., представника відповідача 1 Меланіча В.В., Сенникова А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 р. (повний текст рішення складено та підписано 09 серпня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/6104/19-а (головуючий І інстанції суддя Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Донецько-Луганського Регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_2 ) (відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

8 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Донецько-Луганського Регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_2 ) (далі-відповідачі) про визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо непроведення нарахування та виплати йому у період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення; зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо непроведення 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язати останнього нарахувати та виплатити йому середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 22.06.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року (а.с. 5-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 200/6104/19-а адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_2 ) щодо непроведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 140-144).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме: резолютивну частину викласти наступним чином: визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо непроведення нарахування та виплати позивачу у період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення; зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо непроведення 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язати останнього нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 22.06.2018 року по день постановлення судом апеляційної інстанції рішення у даній адміністративній справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема сплата праці (грошове забезпечення). Змістом п. 2 Порядку № 1078 від 17.07.2003 року визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців. Апелянт посилається на ч. 6 ч. 5 Закону України «По індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282 та вважає, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Також апелянт посилається на рішення Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представники відповідачів просили відмовити у задоволення апеляційної скарги.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) проходив військову службу за контрактом.

Наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 червня 2018 року № 155-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 (П-005629), офіцера (оперуповноваженого) другого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Маріуполь) оперативно-розшукового управління, з 21 червня 2018 року, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління 21 травня 2018 року № 123-ОС за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26, з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та ведення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків підпункту «б» частини другої статті 26 Закону.

Вислуга років станом на 21 червня 2018 року становить:

Календарна: 13 років 10 місяців 23 дні; пільгова: 09 років 09 місяців 13 днів; всього: 23 роки 08 місяців 06 днів.

Зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги на посаду офіцера (оперуповноваженого) міжрайонного оперативно-розшукового відділу оперативно-розшукового управління. Остаточною датою закінчення проходження військової служби визначено 21 червня 2018 року. Направлено майора ОСОБА_1 на військовий облік до Маріупольського об`єднаного міського комісаріату в Донецькій області (а. с. 14)

25 березня 2019 року за вих. № 505 адвокат позивача Балтак Д.О. звертався до начальника Донецького прикордонного загону із запитом, в якому просив повідомити чи нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року (а.с. 15)

09 квітня 2019 року за вих. № 14/3007 Донецько-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_2 ) надало відповідь, зі змісту якої вбачається, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача у період з 2015-2018 р.р. не здійснювалась, оскільки в кошторисних призначеннях видатки на виплату індексації не передбачені (а.с. 16).

20 квітня 2019 року представником позивача був направлений інформаційний запит до Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо надання відповіді причин припинення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України починаючи із 01 липня 2015 року (а.с 17).

06 липня 2019 року за вих. 311/300-Б Адміністрацією Держприкордонслужби надана відповідь, що розпоряджень (роз`яснень) щодо призупинення та/або невиплати індексації військовослужбовцям та працівникам упродовж вказаного періоду не видавалось. За даними бухгалтерського обліку, станом на 01 січня та 01 липня 2018 року заборгованості з виплати індексації немає. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, передбачених на відповідний рік (а.с.18).

Спірним у даній справі є правомірність непроведення відповідачем 1 з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та ненарахування та невиплата позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 22.06.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 17.02.2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному закону.

За унормуванням статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Правилами частини першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належної звільненому працівникові заробітної плати у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 травня 2018 р. на підставі наказу начальника Донецько-Луганського регіо нального управління Державної прикордонної служби України № 123-ос „По осо бовому складу майора ОСОБА_1 (П-005629) офіцера (опе- руповноваженого) другого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Маріуполь) оперативно-розшукового управління звільнено з військової служби у запас за статтею 26 частиною 6 пунктом „а Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р.

Згідно наказу тво начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 155-ос „По особовому складу від 19 червня 2018 р. даний військовослужбовець був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знятий зі всіх видів забезпечення, в тому рахунку і грошового та зарахований до військового оперативного резерву першої черги.

Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2009 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день зві льнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, неоспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Змістом частини 3 статті 24 Законом України „Про військовий обов`язок і вій ськову службу від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ передбачено, що закінченням прохо дження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надана довідка щодо розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якої вбачається, що позивачу своєчасно були нараховані всі виплати. Однак не була проведена індексація грошового забезпечення та її виплата (а.с. 131).

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за N 537/15228 (Із змінами і доповненнями, внесеними наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України) встановлено:

1.7. Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

1.9. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Зміст наведених норм свідчить про те, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону № 2017-ІІІ).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (стаття 9 Закону № 2011-XII) .

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

У статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Слід зазначити, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, неврахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Зазначений висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду у справі № 638/9697/17 від 03 квітня 2019 року.

Таким чином, у зв`язку з непроведенням відповідачем своєчасної індексації грошового забезпечення та її виплати з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року, з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України є підставою для виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо непроведення з ним 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 22.06.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року також підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 77 КАС України окреслено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

П. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено: за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 р. задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 р. у справі № 200/6104/19-а скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Донецько-Луганського Регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 22.06.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

В зазначеній частині прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) (відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_2 ) (відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 22.06.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення 21 червня 2018 року ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.

Зобов`язати Донецько-Луганське Регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 22.06.2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко