Справа № 320/4838/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року справа № 320/4838/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Іванець А.В.,

позивача Гасанзаде Інтизам ОСОБА_1

представника позивача Мамедов Васиф ОСОБА_2 огли ,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії ,

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Гасанзаде ОСОБА_4 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області № 174 від 11.12.2017 щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування дозволу на імміграцію

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до норм Закону України «Про імміграцію».

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що 15 квітня 2014 року громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 документований посвідкою на постійне проживання серія ІН « НОМЕР_1 .

Позивач з приводу скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.12.2017 року дізнався 03.04.2019 троку, коли сам прийшов до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області для заміни фотокартки в посвідці на постійне проживання серія НОМЕР_2 .

Вважає, що у рішенні Відповідача (як і у Висновку від 11.12.2017 року) щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як підставу скасування дозволу на імміграцію зазначено п.1 та п.5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». У якій йдеться про скасування дозволу на імміграцію, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів.

Позивач. зазначає, що жодної забороненої дії не вчинив та наголошує, що Відповідач не встановив обставин, які є важливими для об`єктивного прийняття рішення та відмовив, використовуючи формальні обставини.

Відповідач своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року відкрите спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

03.10.2019 року від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи .

Відповідач у судове засідання не прибув.

Суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 22.10.2019 року.

22.10.2019 року у зв`язку з неявкою представника відповідача суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 31.10.2019 року.

31.10.2019 року у судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заяви. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Гасанзаде ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки (а.с. 12).

На підставі заяви громадянина Азербайджанської Республіки, результатів здійснених перевірок 07 квітня 2014 року, керівником УДМС України в Київській області, прийнято рішення про надання дозволу на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, що є батьком громадянина України.

15 квітня 2014 року громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 документований посвідкою на постійне проживання серія НОМЕР_2 (а.с. 14).

Позивач з приводу скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.12.2017 року дізнався 03.04.2019 троку, коли сам прийшов до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області для заміни фотокартки в посвідці на постійне проживання серія НОМЕР_2 .

У висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки Гасанзаде ОСОБА_4 від 11.11.2017 року зазначено, що перевіркою матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки Гасанзаде ОСОБА_4 , встановлено, що під час подання заяви на отримання дозволу на імміграцію заявник для підтвердження законності перебування на території України надав копію паспортного документу з проставленим штампом перетену державного кордону України про в`їзд через пункт пропуску «Бориспіль» 18 квітня 2013 року (а.с. 21).

Згідно з інформації АДПС України іноземець перетнув державний кордон (в`їхав) в Україну 22.01.2014 року в пункті пропуску «Харків-Пасажирській».

Таким чином для отримання дозволу на імміграцію громадянин Азербайджанської Республіки Гасанзаде ОСОБА_4 надав неправдиву інформацію

У рішенні Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області № 174 від 11.12.2017 щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як підставу скасування дозволу на імміграцію зазначено п.1 та п.5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (а.с. 18).

Позивач після 2013 року декілька разів перетинав державний кордон України, про що свідчать проставлені штампи в паспорті позивача (а.с. 12).

Представник Позивача звертався з адвокатським запитом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області № 04/16 від 08.04.2019 року з проханням надати копії матеріалів справи про скасування дозволу на імміграцію в Україні Гасанзаде ОСОБА_7 ОСОБА_1 (а.с. 25) та з адвокатським запитом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області № 00/16 від 13.05.2019 року з проханням надати копії матеріалів справи про скасування дозволу на імміграцію в Україні Гасанзаде ОСОБА_7 ОСОБА_1 (а.с. 26)

Вважаючи рішенням Відповідача № 174 від 11.12.2017 щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження про скасування дозволу на імміграцію Позивач незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про імміграцію» та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частина 5 статті 9 Закону України «Про імміграцію» встановлює, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

У свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктом 22 Порядку №1983 передбачено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з пунктом 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

VI. Оцінка суду

Системний аналіз наведених вимог Закону України «Про імміграцію» у взаємозв`язку з положеннями Порядку №1983 дає підстави для висновку, що дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, перелічених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Ініціатором розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію можуть бути ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба та інші органі, що забезпечують виконання законодавства про імміграцію, які складають висновок або подання із наведенням у ньому обґрунтувань причин та доцільності скасування дозволу на імміграцію.

Виходячи з приписів частини 5 статті 9 Закону України «Про імміграцію», можна констатувати, що Позивач до заяви про надання дозволу на імміграцію додавав вісі передбачені законодавством документи.

Судом з`ясовано, що у спірних правовідносинах питання про скасування дозволу на імміграцію Гасанзаде ОСОБА_4 було ініційоване Департаментом захисту національної державності Служби безпеки № 5/2/1-20195 від 20.10.2017 року, що вбачається зі змісту висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки Гасанзаде Інтизам ОСОБА_1 від 11.11.2017 року.

У висновку про скасування дозволу від 11.11.2017 року зазначено, що перевіркою матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки Гасанзаде ОСОБА_4 , встановлено, що під час подання заяви на отримання дозволу на імміграцію заявник для підтвердження законності перебування на території України надав копію паспортного документу з проставленим штампом перетену державного кордону України про в`їзд через пункт пропуску «Бориспіль» 18 квітня 2013 року.

Згідно з інформації АДПС України іноземець перетнув державний кордон (в`їхав) в Україну 22.01.2014 року в пункті пропуску «Харків-Пасажирській».

Позивач у судовому засіданні надав пояснення, що у 2013 році двічі перетинав кордон. Зауважив, що Міграційна служба не прийняла би документи якби в паспорті були зазначені недостовірні відомості.

Судом було здійснено дослідження оригіналу паспорту Позивача та встановлено, що Позивач після 2013 року декілька разів перетинав державний кордон України, про що свідчать проставлені штампи в паспорті Позивача.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів того, що на момент прийняття рішення від 07.04.2014 про надання Позивачу дозволу на імміграцію ним були надані свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Згідно з пунктом 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, повноваження Відповідача, як суб`єкта владних повноважень мають чіткі обмеження, які, у даному випадку зводяться до того, що під час вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію, необхідно дотримуватися процедури передбаченої пунктами 22-23 Порядку №1983.

Позивач з приводу скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.12.2017 року дізнався 03.04.2019 троку, коли сам прийшов до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області для заміни фотокартки в посвідці на постійне проживання серія НОМЕР_2 .

Таким чином, Позивач не був належним чином повідомлений про ініціювання процедури скасування дозволу на імміграцію та не мав можливостей надати пояснення та додаткову інформацію, чим були порушені його права та законні інтереси.

Суд також звертає увагу, що громадянин, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Матеріали справи свідчать, що Позивач не був запрошений для надання пояснень до моменту прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим було порушено його право «бути почутим».

Перевірка адміністративними судами дотримання суб`єктами владних повноважень права особи «бути почутою» є обов`язковою, що безпосередньо закріплено в пункті 9 частини другої статті 2 КАС України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пунктах 70, 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного суд вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 174 від 11.12.2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

IX. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1536, 80 грн., що підтверджує квитанція від 14.06.2019 року та квитанція від 14.06.2019 року (а.с. 3) але із заявою щодо повернення судового збору він не звертався.

Доказів понесення Позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області № 174 від 11.12.2017 щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування дозволу на імміграцію

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до норм Закону України «Про імміграцію».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 14.11.2019

Суддя Леонтович А.М.