Справа № 140/467/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року№ 857/10629/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, ухвалене суддею Димарчук Т.М., 09:44:18 год, м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 24 червня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В:

25.02.2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 15.11.2018: №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 325 603,64 грн.; №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 4 312 845,30 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15.11.2018 № та №.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку про реалізацію позивачем належним чином необлікованих товарів (ПММ) за місцем їх реалізації, оскільки під час перевірок позивачем було надано податковому органу документи, що підтверджують облік товару (палива) на підприємстві: товарно-транспортні накладні, журнали обліку надходження нафтопродуктів на АЗС форми №21-НП, акти приймання-передачі майна (на зберігання) до договорів зберігання, акти приймання-передачі майна (зі зберігання), змінні звіти форми №17-НП, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

Суд першої інстанції звертає увагу, що позивач через мережу АЗС може здійснювати реалізацію як власних нафтопродуктів, так і тих, які передані на зберігання (в тому числі і за готівку), що не є порушенням умов вищенаведених договорів. У зв`язку з цим, безпідставними є твердження позивача, що позивачем не надано підтверджуючі документи на реалізоване майно.

Крім того, дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться підприємством до змінних звітів АЗС за формою №17-НП, а реалізація пального здійснюється через спеціалізований електронний контрольно-касовий апарат для автозаправних станцій АЗС, який забезпечує формування й друк розрахункових та обов`язкових звітних документів на основі даних, які зберігаються в оперативній та фіскальній пам`яті, формування контрольної стрічки в електронні формі і призначений для роботи на автозаправних станціях. Також звітні документи РРО, а саме Z-звіти, містять всі відомості, зокрема, про фактичні залишки пального у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів, внесення яких передбачено у змінний звіт АЗС за формою №17-НП. Таким чином, РРО здійснює точний та повний контроль за залишками товарних запасів за місцем їх реалізації.

Також суд першої інстанції зазначає, що позивачем при проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій використовується режим переднього програмування, зокрема, вносяться відомості про найменування товарів фактичний об`єм (у літрах) і вартість (у гривнях) пального кожного найменування, ціна пального тощо, про що свідчать Х-звіти. Відтак, відповідачем на доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління ДФС у Волинській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що перевіркою встановлено, відпуск паливно-мастильних матеріалів за готівкові кошти та по безготівковому розрахунку, які знаходились на відповідальному зберіганні, через реєстратори розрахункових операцій на АЗС. Під час проведення перевірки начальником АЗС ОСОБА_1 на вимогу перевіряючих не були надані змінні звіти за формою №17-НП та №14-ГС станом на 22.10.2018, засвідчені підписами матеріально-відповідальних осіб АЗС. Таким чином, при проведенні перевірки виявлено факт продажу та зберігання нафтопродуктів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання (порушення вимог п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме реалізовано товари, які не обліковані у встановленому законом

Перевіркою встановлено порушення товариством п. 11, 12 ст. 3 Закону №265, а саме: порушено встановлений законодавством порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (реалізація товарів, які не відображені в такому обліку).

Крім того, із долучених до матеріалів справи X-звітів №0054, №0112 від 22.10.2018 року вбачається, що вищенаведені дані, в т.ч. фактичні залишки пального (у літрах) кожного найменування (у кожному: розхідних резервуарів) на момент формування звітів в таких звітах не відображені.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що працівниками ГУ ДФС у Київській області з 22.10.2018 по 30.10.2018 проведено фактичну перевірку АЗС з магазином, де здійснює свою господарську діяльність ТзОВ «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН», що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Лісова, 2-А.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 30.10.2018 №2009/1000/14/14/41048714, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення товариством порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на момент перевірки на АЗС виявлено факт реалізації нафтопродуктів та газу скрапленого за готівку та по безготівковому розрахунку на загальну суму 662 801,82 грн (бензин А-95 на загальну суму 36 372,45 грн, бензин А-92 на суму 306 328,08 грн, дизельне пальне Мустанг на суму 208 101,50 грн, газ скраплений на суму 111 999,79 грн), які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання. Змінні звіти за формою №17-НП та №14-ГС станом на 22.10.2018, засвідчені підписами матеріально-відповідальних осіб АЗС, на вимогу перевіряючих надані не були. Зроблено висновок, що в порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР за місцем реалізації не обліковано в установленому порядку паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 662 801,82 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області 15.11.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 325 603,64 грн, тобто у подвійному розмірі товарних запасів, щодо яких облік яких не ведеться у порядку, встановленому законодавством, та здійснюється продаж товарів, які не відображено в такому обліку.

Крім того, працівниками ГУ ДФС у Київській області з 22.10.2018 по 30.10.2018 проведено фактичну перевірку АЗС з магазином, що належить суб`єкту господарської діяльності ТзОВ «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН», які розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 4-Б.

За результатами вказаної перевірки складено акт фактичної перевірки від 30.10.2018 №2010/1000/14/14/41048714, згідно якого перевіркою встановлено порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на момент перевірки на АЗС виявлено факт реалізації нафтопродуктів та газу скрапленого за готівку та по безготівковому розрахунку на загальну суму 2 156 380,15 грн (бензину А-95 на суму 361 883,38 грн, бензину А-95 на суму 536 743,80 грн, бензину А-92 на суму 428 538,78 грн, бензину А-95 Мустанг на суму 315 675,85 грн. дизельне пальне Мустанг на суму 513 538,34 грн), які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання. Дані про облік кількості залишків пального у резервуарах, що містяться у Х-звіті не відповідають скорегованим даним виявленим за результатами вимірювання, чим порушено режим попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості. Змінні звіти за формою №17-НП станом на 22.10.218, засвідчені підписами матеріально-відповідальних осіб АЗС, на вимогу перевіряючих, надані не були. Зроблено висновок, що в порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР за місцем реалізації не обліковано в установленому порядку паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 2 156 380,15 грн, а в порушення пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР проведено розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій без використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

На підставі акта перевірки 15.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача на підставі статей 17, 20 Закону №265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій на суму 4 312 845,30 грн, з яких 4 312 760,30 грн подвійний розмір вартості паливно-мастильних матеріалів, щодо яких облік яких не ведеться у порядку, встановленому законодавством (здійснюється продаж товарів, які не відображено в такому обліку) та 85,00 грн за проведення розрахункових операції через реєстратори розрахункових операцій без використанням режиму попереднього програмування.

Згідно пункту 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування» від 06 липня 1995 року (далі Закон № 265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтей 20 Закону № 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Запаси» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Положення (стандарт) 9), яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХIV).

Статтею 1 Закону № 996-ХIV визначено, що бухгалтерський облік процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону № 996-ХIV покладено на уповноважену особу. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 996-ХIV, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею двадцятою Закону № 265/95-ВР.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 825/10/17, які в згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) враховуються судом при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин.

Порядок приймання і відпуску нафтопродуктів на АЗС визначений у пункті 10 Інструкції від 20.05.2008 № 281/171/578/155 «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України» (надалі також Інструкції № 281/171/578/155).

Згідно з підпунктами 10.2.1, 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції 281/171/578/155 приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками АЗС за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними ТТН у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. На підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

За умовами підпункту 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції № 281/171/578/155 облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Як передбачено пунктом 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442, розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Тобто, законодавством визначено можливість розрахунку за придбані у роздріб нафтопродукти як у готівковій формі, так і з використанням відомостей на відпуск, талонів, платіжних карток, смарт-карток (паливних карток).

Підпунктами 10.3.1.1, 10.3.2.1, 10.3.3.2, 10.3.4.2 пункту 10.2 Інструкції № 281/171/578/155 визначено, що розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 № 1315.

Відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП. Заправлення за талонами та відпуск нафтопродуктів за платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Відповідно до пункту 10.4 Інструкції № 281/171/578/155 на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС № 17-НП. Під час приймання-передавання зміни оператори АЗС: визначають залишки нафтопродуктів на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни (цей залишок переноситься з графи «обліковий залишок попередньої зміни»), надходження нафтопродуктів за зміну, які підтверджено відповідними документами, та кількості відпущених за зміну нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників усіх ПРК, ОРК (обліковий залишок); вимірюють загальний рівень нафтопродуктів і рівень підтоварної води в кожному резервуарі та за результатами вимірювань визначають об`єм нафтопродуктів (фактичний залишок); роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виконаних розрахункових операцій, що заносяться до фіскальної пам`яті; передають залишок готівки; перевіряють наявність та фіксацію у місцях, передбачених експлуатаційним документом, свинцевих пломб з відбитком повірочного тавра та відповідність відбитку цих тавр у формулярах на ПРК, ОРК.

У разі встановлення розбіжності фактичної і облікової кількості нафтопродуктів у резервуарі в границях відносної похибки методу вимірювання маси згідно з ГОСТ 26976 зміна передається і приймається за обліковим залишком нафтопродукту. Перевищення фактичного залишку на кінець зміни над обліковим залишком на кінець зміни понад допустиме граничне відхилення фіксується у змінному звіті. У разі перевищення розбіжності фактичної і облікової кількості нафтопродуктів у резервуарі понад зазначених норм керівництво повинно вжити заходів щодо проведення позачергової інвентаризації. До встановлення обставин перевищення фактичного залишку на кінець зміни над обліковим залишком на кінець зміни понад допустиме граничне відхилення обліковий залишок не корегується.

Після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою № 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий залишається на АЗС.

Після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1%. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Фактичні залишки нафтопродуктів на АЗС мають відповідати обліковим залишкам надходження нафтопродуктів за певний проміжок часу, що підтверджені відповідними документами (ТТН), змінного звіту АЗС за формою № 17-НП, за вирахуванням кількості відпущених нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників паливно-роздавальних колонок. Обсяг реалізації нафтопродуктів, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касових апаратів за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 826/18483/13-а.

Згідно пункту 16.1 Інструкції № 281/171/578/155 матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою № 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий залишається у матеріально відповідальної особи.

Як визначено пунктом 16.2 Інструкції № 281/171/578/155, бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі № 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що облік руху нафтопродуктів за марками і видами ведуть матеріально відповідальні особи АЗС. Відповідно, первинні документи знаходяться на зберіганні у таких осіб, а також у бухгалтерських службах підприємства.

Суд апеляційної інстанції вказує, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку про реалізацію позивачем належним чином необлікованих товарів (ПММ) за місцем їх реалізації, оскільки під час перевірок товариство надало податковому органу документи, що підтверджують облік товару (палива) на підприємстві.

Із матеріалів справи вбачавється, що перевіркою АЗС з магазином, на якій здійснює свою господарську діяльність ТзОВ «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН», що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Лісова, 2-А, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 30.10.2018 №2009/1000/14/14/41048714 встановлено факт реалізації на АЗС станом на 22.10.2018 нафтопродуктів та газу скрапленого за готівку та по безготівковому розрахунку на загальну суму 662 801,82 грн, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання. Змінні звіти за формою №17- НП та №14-ГС станом на 22.10.218, засвідчені підписами матеріально-відповідальних осіб АЗС, на вимогу перевіряючих надані не були.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем було надано документи, що підтверджують облік товару (палива) на підприємстві за місцем їх реалізації та зберігання, а саме: товарно-транспортну накладну від 22.10.2018 №НР0117887, журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС форми №21-НП, акти лриймання-передачі майна (на зберігання) від 22.10.2018, 23.10.2018, 27.10.2018 до договору вберігання №24/11 від 24.11.2017, акти приймання-передачі майна (зі зберігання) від 22.10.2018, 23.10.2018, 24.10.2018, 25.10.2018, 26.10.2018, 27.10.2018, 28.10.2018, 29.10.2018, 30.10.2018 до договору зберігання №24/11 від 24.11.2017, змінні звіти форми №17-НП, видаткові накладні від 22.10.2018 №614985, від 23.10.2018 №615792, від 24.10.2018 №615784, від 25.10.2018 №616475, від 26.10.2018 №616937, від 27.10.2018 №617494, від 18.10.2018 №617934, від 29.10.2018 №618477, від 30.10.2018 №619491, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів від 27.10.2018 №1007 (а.с.13-19, 124-168).

Перевіркою АЗС з магазином, на якій здійснює свою господарську діяльність ТзОВ «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН», що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 4-Б, за результатами якої складено акт Ьактичної перевірки від 30.10.2018 №2010/1000/14/14/41048714 встановлено факт реалізації на АЗС станом на 22.10.2018 нафтопродуктів та газу скрапленого за готівку та по безготівковому розрахунку на загальну суму 2 156 380,15 грн, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання. Змінні звіти за формою № 17- ТИ станом на 22.10.218, засвідчені підписами матеріально-відповідальних осіб АЗС, на зимогу перевіряючих надані не були. Дані про облік кількості залишків пального у резервуарах, що містяться у Х-звіті не відповідають скорегованим даним виявленим за результатами вимірювання, чим порушено бежим попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем було надано документи, що підтверджують облік товару (палива) на підприємстві за місцем реалізації та зберігання, а саме: журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС; форми №21-НП, акти приймання-передачі майна (на зберігання) від 23.10.2018, 25.10.2018, 10.10.2018, 30.10.2018 до договору зберігання №24/11 від 24.11.2017, акти приймання-передачі майна (зі зберігання) від 22.10.2018, 23.10.2018, 24.10.2018, 25.10.2018, 26.10.2018, 27.10.2018, 28.10.2018, 29.10.2018, 30.10.2018 до договору зберігання №24/11 від 24.11.2017, змінні звіти форми №17-НП, видаткові накладні від 22.10.2018 №614223, від 23.10.2018 №615041, від 24.10.2018 №615047, від 25.10.2018 №616081, від 26.10.2018 №616541, від 27.10.2018 №617096, від 28.10.2018 №617538, від 29.10.2018 №618097, від 30.10.2018 №619107, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів від 23.10.2018 №НР0118419, від 25.10.2018 №НР0119679, від 25.10.2018 №НР0119655, від 29.10.2018 №НР0120801, від 30.10.2018 №НР0121035 (а.с.22-45, 169-195).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в контролюючого органу відсутні зауваження щодо форми та змісту наданих позивачем первинних документів. В ході перевірки не виявлено фактів неповного відображення господарських операцій з реалізації пального через реєстратори розрахункових операцій, що використовуються в господарській діяльності позивача, чи у змінних звітах за формою №17-НП.

Як слідує з матеріалів справи, товариство реалізує через мережу АЗС нафтопродукти, які отримані, зокрема, від ТзОВ «Нафтотрейд Ресурс» відповідно до умов договору №11/06/18 купівлі-продажу від 11.06.2018 (а.с. 103-104) та договору зберігання №24/11 від 24.11.2017 з додатками №1, №2, №3 від 24.11.2017 (а.с. 105- 120).

Відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу від 11.06.2018 продавець (ТзОВ «Нафтотрейд Ресурс») зобов`язується передати у власність покупця (ТзОВ «ЦЕНТУРІОН- ДІСТРІБЮШИН») нафтопродукти в асортименті, в подальшому викладенні іменовані товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.

Приймання-передача товару по кількості та якості здійснюється представниками обох сторін, згідно наданих продавцем супровідних документів на товар (п.3.2 цього Договору).

Як передбачено пунктом 1.1 договору зберігання №24/11 від 24.11.2017, зберігач (ТзОВ «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН») зобов`язується зберігати нафтопродукти в асортименті, в подальшому іменовані майно, передане йому поклажодавцем (ТзОВ «Нафтотрейд Ресурс»), і повернути це майно уповноваженим представникам поклажодавця в цілісності на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору асортимент та кількість майна, що передається на зберігання, погоджується сторонами в актах приймання-передачі на кожну окрему товарну партію майна.

Майно вважається переданим на зберігання з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна. При цьому, право власності на майно до Зберігача не переходить (п.1.2 цього Договору).

Водночас, пунктом 4.1.4 цього договору передбачено, що зберігач зобов`язується відпускати зі зберігання майно уповноваженим представникам поклажодавця (в тому числі безготівковим клієнтам Поклажодавця), при пред`явленні ними смарт-карти, картки на пальне, паливних карток, відомості, тощо, шляхом заправки вказаних ними транспортних засобів, з одночасним проведенням такого відпуску через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій, з роздрукуванням відповідних розрахункових документів.

Вдповідно до пунктів 4.4.3, 4.4.4 зберігач має право змішувати майно поклажодавця з іншими нафтопродуктами тієї ж марки та якості, що знаходяться у пберігача в одному резервуарі для зберігання нафтопродуктів; використовувати майно, передане йому на зберігання, у власній господарській діяльності, до моменту отримання вимоги про повернення майна зі зберігання від уповноважених представників поклажодавця.

У розрізі викладеного колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ТзОВ «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН» через мережу АЗС може здійснювати відпуск як власних нафтопродуктів, так і тих, які передані на зберігання (в тому числі і за готівку), що не є порушенням умов вищенаведених договорів.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та не бере до уваги твердження контролюючого органу про те, що позивачем не надано підтверджуючі документи на реалізоване майно, оскільки такими підтверджуючими документами згідно чинного законодавства є товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі тощо.

Позивачем надавалися контролюючому органу документи, що підтверджують постачання товару відповідно до умов договору купівлі-продажу № 11/06/18 від 11.06.2018 року та відповідно до умов договору зберігання № 24/11 від 24.11.2017 року.

При цьому, розмежування товару як власного, так і переданого на зберігання не впливає на факт наявності у позивача підтверджуючих документів на цей товар.

Крім того, дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться підприємством до змінних звітів АЗС за формою № 17-НП, а реалізація пального здійснюється через спеціалізований електронний контрольно-касовий апарат для автозаправних станцій АЗС, який забезпечує формування й друк розрахункових та обов`язкових звітних документів на основі даних, які зберігаються в оперативній та фіскальній пам`яті, формування контрольної стрічки в електронній формі і призначений для роботи на автозаправних станціях.

Звітні документи РРО, а саме Z-звіти, містять всі відомості, зокрема, про фактичні залишки пального у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів, внесення яких передбачено у змінний звіт АЗС за формою № 17-НП. Таким чином, РРО здійснює точний та повний контроль за залишками товарних запасів за місцем їх реалізації.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу й на те, що фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Фактично, штрафні санкції застосовані до позивача податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 15.11.2018 року за порушення обліку товару на АЗС, що не є підставою для накладення на позивача штрафу, передбаченого вищенаведеною нормою.

Щодо покликань апелянта на порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та застосування до товариства штрафу у розмірі 85 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операцїї з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Отже, суть попереднього програмування товару полягає у тому, що кожному товару (у даному випадку паливно-мастильним матеріалам) надається власник код, під яким товар запрограмований у реєстраторі розрахункових операцій, вказується ціна товару та облік його кількості.

Відповідно до пункту 6 статті 17 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості застосовуються фінансові санкції у гозмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, застосування штрафної фінансової санкції відповідно до пункту 6 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів гозрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення пункту 11 статті 3 вищевказаного Закону можливе лише у випадку встановлення факту проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування (тобто, проведення розрахункової операції з видачею розрахункового документа, що не містить відомостей про найменування товарів, цін товарів (послуг) та їх кількість).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, товариством при проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій використовується режим переднього програмування, зокрема, вносяться відомості про найменування товарів; фактичний об`єм (у літрах) і вартість (у гривнях) пального кожного найменування, ціна пального тощо, про що свідчать Х-звіти наявні у матеріалах справи.

Таким чинос, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем на доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому фінансова санкція у розмірі 85 грн є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в порушення принципу обґрунтованості, що є підставою для визнання таких протиправними та скасування, що є належним способом захисту прав позивача та відповідає статті 245 КАС України.

За таких обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Положеннями статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі №140/467/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 13.11.2019.