Справа № 560/1193/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11009/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Носа С.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 вересня 2019 року про повернення позовної заяви, ухвалену суддею Отупор К.М. у м. Дуброва у справі № 560/1193/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 566922 від 07.08.2019 року.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.08.2019 року відповідач виніс постанову серії ДПО18, на підставі якої притягнув позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 2, 3 статті 140 КУпАП та наклав штраф в розмірі 680 грн.

Відповідач в постанові встановив, що позивач проводив роботи із заміни бордюрного каменю на автодорозі без узгодження з органами Національної поліції, чим порушив встановлений порядок проведення відповідних робіт, визначений Законом України «Про дорожній рух». Відповідач встановив, що позивач таким чином, порушив пункт 32.1, 1.5 Правил дорожнього руху.

Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною, оскільки, відповідно до вимог частини 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух», заходи, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, вживають посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію, облаштування автомобільних доріг зобов`язані при проведенні відповідних робіт. Позивач зазначає, що він не є посадовою особою відповідальною за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, а тому не може бути суб`єктом адміністративної відповідальності, відповідно до частини 2, 3 статті 140 КУпАП.

На думку позивача, відповідач безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим вважає, що належним способом захисту порушеного права є скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки при поданні позовної заяви позивач не дотримав вимог: пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, не в повній мірі зазначив інформацію щодо учасників справи; пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, не виклав усіх обставин справи та не долучив до матеріалів справи доказів, які підтверджують їх; пункту 8 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, не зазначив, де знаходяться оригінали долучених позивачем до справи доказів; пункту 11 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, не надав інформації стосовно того, чи звертався до того самого відповідача, з таким предметом та підставами позову.

02.09.2019 року від ОСОБА_1 на адресу суду першої інстанції надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, зокрема, пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, не в повній мірі зазначено інформацію щодо учасників справи; пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, не викладено усіх обставин справи та не долучено до матеріалів справи доказів, які підтверджують їх.

Не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає те, що суд першої інстанції надто формально підійшов до оцінки позовної заяви та обмежив право позивача на судовий захист. Позивач вказав на те, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху містила лише загальний опис виявлених недоліків, без вказівки, яку інформацію щодо учасників справи не зазначив позивач та які, обставини повинен був зазначити позивач в обґрунтування вимог позовної заяви. Внаслідок цього, як зазначає позивач, він повинен був на власний розсуд вирішувати, яку інформацію щодо учасників справи не зазначив позивач та які, обставини повинен був зазначити позивач в обґрунтування вимог позовної заяви.

На думку позивача, вказані обставини, суд першої інстанції може з`ясувати на наступних стадіях судового процесу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї заяви виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Отже, в статті 160 КАС України наведено вимоги, які ставляться до оформлення позовної заяви.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява позивача має такі недоліки:

- недотримання пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, позивач не в повній мірі зазначив інформацію щодо учасників справи;

- недотримання пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, позивач не виклав усіх обставин справи та не долучив до матеріалів справи доказів, які підтверджують їх;

- недотримання пункту 8 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, позивач не зазначив, де знаходяться оригінали долучених позивачем до справи доказів;

- недотримання пункту 11 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, позивач не надав інформації стосовно того, чи звертався до того самого відповідача, з таким предметом та підставами позову.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач подав заяву, в якій на його думку, усунув вказані недоліки позовної заяви.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено те, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув такі недоліки позовної заяви:

- недотримання пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, позивач не в повній мірі зазначив інформацію щодо учасників справи;

- недотримання пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України, а саме, позивач не виклав усіх обставин справи та не долучив до матеріалів справи доказів, які підтверджують їх;

Аналізуючи виявлені судом першої інстанції недоліки позовної заяви, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, не вказав, яку інформацію щодо учасників справи та які обставини справи не зазначив позивач. Отже, суд першої інстанції не вказав, які конкретно недоліки, у зв`язку з недотриманням пунктів 2 та 5 частини 5 статті 160 КАС України, містила позовна заява. У зв`язку з цим, на думку апеляційного суду, позивач був позбавлений можливості виконати вимоги суду вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень. Тобто, суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати обставини справи і після відкриття провадження у справі і не покладати цілком це завдання на позивача.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надто формально оцінив позовну заяву, не визначив конкретних недоліків позовної заяви та не вказав позивачу конкретних способів їх усунення, обмежившись цитуванням вимог Кодексу адміністративного судочинства, які ставляться до позовної заяви, а тому, на думку апеляційного суду помилково повернув позовну заяву позивачу, позбавивши його, таким чином, права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати понесені сторонами розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 вересня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати та прийняти постанову, якою справу № 560/1193/19 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді С. П. Нос
Я. С. Попко
Повний текст постанови складений 13.11.2019 року