Справа № 320/3198/19
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року м. Київ Справа № 320/3198/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доБілогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 29.03.2019 № 487; зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області згідно з графічним матеріалом в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 15.07.2019 (а.с. 53).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача, яким заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність для індивідуального дачного будівництва залишено без задоволення, не відповідає вимогам закону та є таким, що порушує законодавчо надане йому право на землю.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з огляду на те, що місце розташування вказаної на поданих позивачем графічних матеріалах земельної ділянки не відповідає генеральному плану населеного пункту, поєднаному з детальним планом території с. Білогородка, та відноситься до території зелених насаджень спеціального призначення.

Крім того, представник відповідача наголошує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку органу місцевого самоврядування зазначати у своєму рішенні обґрунтовану підставу відмови у наданні особі дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, на думку представника відповідача, Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій зазначив, що положеннями частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України визначено виключний перелік земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, серед яких земельні ділянки, віднесені до території зелених насаджень спеціального призначення, відсутні.

Позивач також наголошує, що Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 29.07.1994 № 70, на які посилається відповідач у своєму відзиві як підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, втратили чинність 10.04.2006 на підставі Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 10.04.2006 № 105.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що викопіювання з генерального плану, поєднаного з детальним планом території окремих частин с. Білогородка, приєднане відповідачем до відзиву на позовну заяву, не відповідає генеральному плану населеного пункту, розміщеному на офіційному веб-сайті Білогородської сільської ради.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/3198/19 та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення відповідачу та конверт, направлений на адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві, який повернувся до суду із відміткою підприємства поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовним розміром 0,10 га в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. До вказаного клопотання позивачем, зокрема, приєднано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29.03.2019 № 487 заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність наведеної вище земельної ділянки залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до положень частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Цією ж статтею передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається статтею 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною шостою цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

При цьому суб`єктам владних повноважень, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про які орган місцевого самоврядування зазначає у рішенні, прийнятому за результатами розгляду заяви особи, яка бажає отримати земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена касаційним судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 в адміністративній справі № 812/1557/17, 31.10.2019 в адміністративній справі № 802/1224/16-а та 27.02.2018 в адміністративній справі № 545/808/17.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, вирішення публічно - правового спору пов`язується з оцінкою судом законності підстав, на які посилається суб`єкт владних повноважень в оскаржуваному рішенні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові 17.04.2019 в адміністративній справі № 820/11641/15, 31.07.2018 в адміністративній справі № 809/719/17, 24.01.2019 в адміністративній справі № 821/1697/17, 12.02.2019 в адміністративній справі № 815/6731/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 в адміністративній справі № П/9901/101/18.

Як вже зазначалось судом вище, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні громадянину дозволу на розробку проекту землеустрою, які повинні бути зазначені у вмотивованому рішенні органу місцевого самоврядування за наслідками розгляду клопотання громадянина про надання такого дозволу.

Судом встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, у прийнятому ним рішенні не навів жодних відомостей про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відмова відповідача у наданні наведеного вище дозволу не містить визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України мотивованих підстав для відмови у задоволенні вказаного клопотання разом із посиланням на норми цього Кодексу.

При цьому у відзиві на позовну заяву представником відповідача наведено причини відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва орієнтовним розміром 0,10 га в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

Так, у відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що місце розташування вказаної на поданих позивачем графічних матеріалах земельної ділянки не відповідає генеральному плану населеного пункту, поєднаному з детальним планом території с. Білогородка, та відноситься до території зелених насаджень спеціального призначення.

Водночас всупереч положенням статті 118 Земельного кодексу України наведена вище обставина не відображена відповідачем у змісті оскаржуваного рішення, а відтак не може братися судом до уваги як мотивована підстава для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

При цьому представником відповідача не наведено жодних обставин неможливості покладення наведених вище доводів в основу оскаржуваного рішення, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, посилання представника відповідача на правомірність оскаржуваного рішення з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку органу місцевого самоврядування зазначати у своєму рішенні підставу відмови у наданні особі дозволу на розробку проекту землеустрою не приймаються судом до уваги, оскільки визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України обов`язок щодо зазначення у рішення мотивованої відмови у наданні такого дозволу є імперативним.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, діяв протиправно.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області згідно з графічним матеріалом в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, суд враховує наступне.

В силу положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Цією ж статтею передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Так, згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, орган місцевого самоврядування наділений виключними повноваженнями щодо вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва на пленарних засіданнях ради шляхом прийняття розпорядчого індивідуального правового акта - рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.09.2019 в адміністративній справі № 320/5699/15-а та 10.09.2019 в адміністративній справі № 820/2632/17.

Враховуючи викладене, суд не вправі підміняти Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області та приймати замість неї рішення, яке віднесено до її компетенції, втручаючись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Відтак підстави для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва відсутні.

Разом з тим суд, керуючись положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва на території с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, з урахуванням обставин, які стали підставою для визнання судом протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи судом задоволено позовну вимогу немайнового характеру, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 768,40 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29.03.2019 № 487 визнати протиправним та скасувати.

3.Зобов`язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області (ідентифікаційний код: 04358477, місцезнаходження: вул. Володимирська, буд. 33, с. Білогородка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08140) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва на території с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, з урахуванням обставин, які стали підставою для визнання судом протиправним та скасування рішення від 29.03.2019 № 487.

4.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (ідентифікаційний код: 04358477, місцезнаходження: вул. Володимирська, буд. 33, с. Білогородка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08140) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.