Справа № 826/18159/16
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року

Київ

справа №826/18159/16

адміністративне провадження №К/9901/49294/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Ком" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 (у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Скочок Т.О.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 (в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.) у справі №826/18159/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Ком", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, уточнивши який просили:

- визнати додаток 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, який включає умови щодо покриття підприємствами самих пільгових пенсій, призначених особам згідно з пунктом «а» за Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправним відповідь-рішення Пенсійного фонду України від 06.02.2017 за результатами розгляду спільного звернення товариства та його засновників від 23.01.2017.

Позовні вимоги обгрунтовували тим, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» підприємства та організації відшкодовують лише витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Водночас, Додаток 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України містить розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників), до якого включено не лише витрати по виплаті та доставці пенсій, а й самі пенсії. Цей розрахунок також містить відомості про те, яку частку призначеної працівникові пенсії повинно відшкодувати підприємство. На думку позивачів спірний Додаток № 7 не відповідає положенням статей 6, 19, 92 Конституції України, статей 7, 9, 28, 73 та абзаців 3, 5 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 2, 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», статей 8, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову про визнання Додатку № 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійногом фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1), таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, та протиправним, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сігма-Ком" (далі - ТОВ "Сігма-Ком") подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, правильно встановивши фактичні обставини справи, порушили статті 2, 6, 7, 8, 9, 242, 244, 264 КАС України та не надали оцінки доводам позивача про невідповідність оспорюваного Додатку № 7 до Інструкції № 21-1 нормам Конституції України та законів України, які були у даній справі конкретними, доречними і важливими, що призвело до незаконного рішення і неправильного вирішення справи по суті і порушення права позивачів на справедливий суд. Суди не врахували, що лише Додатком № 7 до Інструкції № 21-1, а не жодним іншим нормативно-правовим актом, передбачено включення до розрахунку плати, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій розміру виплаченої пенсії, що є протиправним.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є засновниками ТОВ «Сігма-Ком», яке зареєстровано 03.04.1996.

ТОВ «Сігма-Ком» пербуває на обліку у Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з грудня 2009 року здійснює відшкодування фактичних іитрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1.

17.06.2016 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві направило на адресу ТОВ «Сігма-Ком» лист №10177/16 із розрахунком фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників).

Вказаний розрахунок складено за формою, визначеною Додатком 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, та містить відомості як про розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, так і про загальний місячний розмір пенсій, виплачених колишнім працівникам товариства.

23.01.2017 позивачі звернулись до Пенсійного фонду України, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про скасування (внесення змін) до Додатків 6, 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України та про списання у зв`язку з цим заборгованості в сумі 47592,78 грн. Позивачі просили також зарахувати, у рахунок переплати суми, сплачені ТОВ «Сігма-Ком» за період з 2015 року по 2016 рік, які перевищують саме витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, вказаних у розрахунках, поданих товариству, без самих пенсій.

Листом № 3304/03-20 від 06.02.2017 відповідач повідомив заявників про відсутність підстав для скасування (коригування) розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, які направлялися підприємству Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в 2015-2016 роках, та списання заборгованості. Пенсійний фонд України також стверджував, що Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України розроблена відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що положення Додатку 7 Інструкції №21-1 в частині включення до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій розміру таких пенсій, призначених на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідають приписам статей 7, 9, 28, 73 та абзацу 3 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 8, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також суди вважали, що зазначеними вище висновками спростовується твердження позивачів про протиправність відповіді Пенсійного фонду України, яка міститься у листі останнього від 06.02.2017 №3304/03-20, що, у свою чергу, свідчить про обґрунтованість позиції відповідача про відсутність підстав для скасування (коригування) розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, які направлялися підприємству протягом 2015 - 2016 років.

Посилання позивачів на невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 вимогам абз. 5 пп. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» суди вважали безпідставними, оскільки наведеними правовими нормами врегульовано питання оподаткування та відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому форма розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку таких пенсій визначена у додатку 6 до Інструкції №21-1, який не є предметом оскарження у даній справі.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" , здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) окремим категоріям працівників залежно від умов праці за результатами атестації робочих місць можуть призначатися пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій, але не раніше ніж за 5 років до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону;

3) особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Зі змісту наведених норм випливає законодавче закріплення за підприємствами обов`язку з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій до набуття особами права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, вжите у пункті 2 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» словосполучення «витрати на виплату пенсій» включає в себе як самі пенсії, виплачені працівникам на пільгових умовах, так і витрати на їх виплату.

Винятком із цього правила є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Оскільки за змістом абзацу п`ятого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV виплата пенсій таким особам здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то і витрати на виплату та доставку пільгових пенсій покриваються за рахунок ПФУ та Державного бюджету України відповідно.

Однак специфіка такого порядку полягає в особливостях пенсійного забезпечення зазначених осіб.

Так, зі змісту статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Верховний Суд України вже висловлював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії. Зокрема, у постановах від 23 квітня 2013 року (справа № 21-113а15), 10 вересня 2013 року (справа № 21-215а13), 30 червня 2015 року (справа № 21-171а15) міститься висновок про те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які були зайняті на роботах за списком № 1, покриваються підприємствами та організаціями.

Інструкція №21-1 визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до п. 6.1 Інструкції №21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах:

20 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2004 році;

30 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2005 році;

40 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2006 році;

50 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2007 році;

60 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2008 році;

70 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2009 році;

80 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2010 році;

90 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2011 році;

100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Пунктом 6.4 Інструкції №21-1 передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Зі змісту додатку 7 до Інструкції №21-1, на невідповідності якого вимогам актів вищої юридичної сили наполягають позивачі, вбачається, що фактичними витратами на виплату пенсій (графа 10) є розмір пенсії (графа 8).

Надаючи оцінку складовим елементам фактичних витрат на виплату і доставку таких пенсій, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Приписи ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначають, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; цільового та ефективного використання коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; відповідальності суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Тобто, до складу витрат, які здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду, включаються, зокрема, витрати на виплату пенсій, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також на оплату послуг з виплати та доставки пенсій. При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавець окремо розрізняє поняття «витрати на виплату пенсій» та «витрати на оплату послуг з виплати та доставки пенсій».

Разом з тим, до складу фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій включаються не лише витрати на оплату послуг з їх виплати і доставки, а й витрати на виплату таких пенсій. В іншому ж випадку чинне законодавство передбачало обов`язок підприємства з відшкодування витрат на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.

Відповідно до п. 6.6 Інструкції №21-1 додаткові пенсії, додаткові витрати на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», доплати, надбавки та підвищення, призначені відповідно до законодавства України, які виплачуються за рахунок інших джерел, ніж кошти Пенсійного фонду України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підлягають відшкодуванню.

З наведеного вбачається, що додаткові пенсії, доплати, надбавки та підвищення, призначені відповідно до законодавства України, які виплачуються за рахунок інших джерел, ніж кошти Пенсійного фонду України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які підлягають відшкодуванню. Натомість, розмір самої пенсії без урахування відповідних надбавок, доплат та підвищень, підлягає відшкодуванню підприємствами як складова фактичних витрат на виплату пенсії.

Висновок щодо необхідності включення основного розміру пенсії до складу фактичних витрат на її виплату та доставку, виходячи з аналізу положень п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пп. 6.6 Інструкції №21-1, неодноразово підтверджений Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11.02.2014 у справі №21-471а13, від 15.07.2014 у справі №21-261а14.

Отже, за встановлених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання Додатку № 7 до Інструкції № 21-1, таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, оскільки положення додатку 7 Інструкції №21-1 в частині включення до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій розміру таких пенсій, призначених на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідають приписам статей 7, 9, 28, 73 та абзацу 3 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 8, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Посилання позивачів на невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 вимогам абз. 5 пп. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» суд вважає безпідставними, оскільки наведеними правовими нормами врегульовано питання оподаткування та відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому форма розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку таких пенсій визначена у додатку 6 до Інструкції №21-1, який не є предметом оскарження у даній справі.

Посилання позивачів на те, що витрати на виплату і доставку пенсій покриваються підприємствами виключно за результатами атестації робочих місць, що, на їх думку, свідчить про невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 приписам пп. 2 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є необґрунтованими, оскільки вказаними правовими нормами врегульовано питання призначення пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій, бюджетних коштів та цільових фондів, але не раніше ніж за 5 років до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, виключно окремим категоріям працівників залежно від умов праці за результатами атестації робочих місць.

Тобто, у вказаній нормі законодавцем передбачена додаткова можливість призначення пенсій за рахунок підприємств та організацій, бюджетних коштів та цільових фондів деяким категоріям працівників залежно від умов праці за наслідками атестації робочих місць. Водночас, призначення пільгових пенсій за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також порядок відшкодування фактичних витрат на їх виплату і доставку врегульовано підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак правила пп. 2 п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Посилання позивачів на те, що пенсії не підлягають оподаткуванню обґрунтовано не взято судами до уваги, оскільки предметом спору у цій справі є законність та відповідність правовим актам вищої юридичної сили Додатку 7 Інструкції, а не питання оподаткування пенсій.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують, не дають підстав вважати, що судами невірно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Ком" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: А. І. Рибачук

Л. В. Тацій