Справа № 826/15264/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.В.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Адвокатського об`єднання "Міжнародна адвокатська допомога" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокатське об`єднання "Міжнародна адвокатська допомога" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило скасувати податковий борг з податку на прибуток, який визначено у податковій вимозі від 17 травня 2017 року №27042-17.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податок на прибуток позивачем було сплачено в повному обсязі шляхом подання відповідних платіжних доручень до банківської установи, проте останні, за відсутності вини Адвокатського об`єднання «Міжнародна адвокатська допомога» виконано не було, про що повідомлялося відповідача-2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року даний адміністративний позов задоволено - скасовано податковий борг Адвокатського об`єднання «Міжнародна адвокатська допомога» з податку на прибуток, який визначено у податковій вимозі від 17 травня 2017 року №27042-17.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що неперерахування сплачених коштів з вини банку і як наслідок ненадходження коштів на бюджетні рахунки державного казначейства не може вважатися погашенням податкового боргу платника податків у встановлені строки для сплати грошових зобов`язань.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська допомога» подано декларацію з податку на прибуток приватних підприємств № від 22 лютого 2015 року, в якій самостійно визначено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 30 042,00 грн.

17 травня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято вимогу №27042-17, згідно якої станом на 16 травня 2017 рік сума податкового боргу позивача за узгодженим грошовим зобов`язанням становить 29 638, 57 грн., у тому числі основний платіж - 28346,10 та пеня 1022,47.

Не погоджуючись з податковою вимогою, вважаючи, що в нього відсутній податковий борг, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом п. 126.1 цієї статті Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-III визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 1.15 статті 1 цього Закону ініціатор це особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Відповідно до пп. 16.5.2 п. 16.2 статті 16 Закону № 2346-ІІІ днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Згідно п. 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Пунктом 1.29 статті 1 Закону № 2346-III передбачено, що проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Пунктом 1.30 статті 1 цього Закону встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно п. 8.1 статті 8 Закону України № 2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якою передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

За правилами п.129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язано з моментом подання ним до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку платник податків не несе відповідальність.

Судом першої інстанції було встановлено, що з метою сплати узгодженого податкового зобов`язання позивачем подано до Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» платіжне доручення №12 від 18 травня 2015 року на суму 29000, 00 грн., яке прийнято відділенням 19 травня 2015 року.

В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 12 від 18 травня 2015 року, з відміткою банку «одержано банком 19 травня 2015 року», з призначенням платежу: «авансовий платіж з податку на прибуток 2015 рік». Однак, кошти не були перераховані банком за призначенням.

Між тим, згідно виписки по особовому рахунку позивача за період з 01 січня 2015 року по 31 травня 2015 року залишок на рахунку АО «Міжнародна адвокатська допомога» становив 29 464, 02 грн., а з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року - 1 640, 02 грн.

У зв`язку з невиконанням банку вищевказаного платіжного доручення позивачем було надіслано відповідачу-2 цінним листом з описом вкладення заяву з додатками №137 від 08 липня 2015 року, в якій повідомлялося про невиконання Банком платіжного доручення №12 від 18 травня 2015 року на суму 29000, 00 грн., з призначенням платежу: «авансовий платіж з податку на прибуток 2015 рік».

Також позивачем відповідачу-2 було подано пояснення від 17 лютого 2016 року №150 до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік, аналогічне за змістом заяві №137 від 08 липня 2015 року. В даному поясненні також зазначено, що у 2016 році Об`єднання сплатить до державного бюджету лише 1042 грн. як суму податку на прибуток, тобто, різниці між нарахованими 30 042 грн та сплаченими 29 000 грн.

Так, АО «Міжнародна адвокатська допомога» було подано до відділення «ОТП «Банк» в м. Києві платіжне доручення №255 від 03 березня 2016 року на суму 1042, 00 грн., з призначенням платежу «податок на прибуток за 2015 рік».

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неперерахування податку за узгодженим податковим зобов`язанням з вини банку не є наслідком винних дій платника податку у даній справі, а тому до нього не можуть бути застосовані санкції за таке порушення.

Тобто за наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Наведене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеної в постановах від 07 вересня 2018 року по справі 823/1985/17 та від 19 лютого 2019 року по справі №806/68/16.

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Положення наведених норм податкового законодавства обумовлюють висновок про те, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню судами підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання.

Між тим, як зазначалося вище, наразі немає жодним підстав вважати, що за позивачем обліковується непогашений податковий борг.

Відповідно до пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У випадках, визначених пп. 60.1.4 п. 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду (п. 60.5 статті 60 ПК України).

Отже, з наведеного вбачається, що податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили відповідним рішенням суду, яким скасовується, зокрема, сума податкового боргу, визначена в такій податковій вимозі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування податкової заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку