Справа № 320/4818/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

05 листопада 2019 року № 320/4818/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в порядку письмову провадження клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

11.10.2019 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення адміністративного позову, в якому позивач просить суд: винести ухвалу, якою зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафів від 26.03.2019 №КВ558/1432/АВ/П/Т2/ФС-232 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №320/4818/19. В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, не зупинення виконавчого провадження до набрання судовим рішенням у справі законної сили ставить позивача в завідомо невірні та несправедливі умови, а все майно переводить в категорію ризику заволодіння ним іншими особами та можливого знищення. Зупинення виконавчого провадження не звільняє позивача від тягаря виконавчого провадження, не знімає арешти, а тому задоволення заяви про зупинення виконавчого провадження, лишь дасть змогу забезпечити права та інтереси позивача від реалізації його майна до моменту ухвалення судового рішення. Таким чином зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких заявнику буде необхідно докласти значних зусиль. Стверджує, що заходи забезпечення позову відповідають предмету позову та водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Крім того, забезпечення позову у наведений спосіб ніяк не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє вчинення зазначених дій до вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення адміністративного позову по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2)забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідно до абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 № 2 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Так, предмет позову становить вимога позивача про визнання протиправним та скасування постанови від 26.03.2019 №КВ558/АВ/П/Т2/ФС-232, якою позивачеві визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 375570 грн. за порушення законодавства про працю.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття обраного заходу забезпечення позову позивач стверджує, що оспорювана постанова є виконавчим документом та пред`являється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

Позивач відмітив, що на підставі заяви відповідача про примусове виконання оскаржуваної постанови, 09.07.2019 державним виконавцем Кагарлицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Коваленко Н.І. відкрито виконавче провадження №59501945 про стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 375570 грн.. Крім того, відповідно до постанов від 15.08.2019 та 20.08.2019 державним виконавцем Кагарлицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Коваленко Н.І. накладено арешт на кошти боржника та все його майно, крім того майно боржника оголошено в розшук. Зазначає, що наразі державним виконавцем Кагарлицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області вчиняються дії щодо вилучення майна та його подальшого продажу. Арешт накладено на 4 автомобілі, які в близькому майбутньому можуть бути продані до ухвалення рішення суду. Враховуючи зазначене, на думку позивача, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі.

При цьому, позивач вказує, що оскільки правомірність/неправомірність прийняття оскаржуваної постанови відповідача буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду даної справи, стверджувати на даний час про це неможливо, тому у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови та задоволення позовних вимог позивача про її скасування, на думку позивача, доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити права позивача та повернути майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цієї постанови.

Тобто, позивач вважає, що без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки, спричинені примусовим виконанням оспорюваною постановою, буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Як зазначено вище судом, предмет позову становлять вимоги позивача про визнання протиправним та скасування постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 26.03.2019 №КВ558/1432/АВ/П/Т2/ФС-232, якою позивачеві визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірах 375570 грн. за порушення законодавства про працю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що зазначена суми штрафу підлягає сплаті протягом одного місяця з дня прийняття постанови.

Суд зазначає, що спірна постанова прийнятя Головним управлінням Держпраці у Київській області згідно з Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Так, відповідно до пункту 9 Порядку № 509 штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

При цьому, згідно із абзацом четвертим пункту 11 Порядку № 509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Як слідує із оскаржуваної постанови вона прийнята на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України

Таким чином, вищевказана постанова є виконавчим документом та пред`являється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, судом встановлено, що відповідно до заяви відповідача про примусове виконання оскаржуваної постанови, 09.07.2019 державним виконавцем Кагарлицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Коваленко Н.І. відкрито виконавче провадження №59501945 про стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 375570 грн.. Крім того, відповідно до постанов від 15.08.2019 та 20.08.2019 державним виконавцем Кагарлицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Коваленко Н.І. накладено арешт на кошти боржника та все його майно, крім того майно боржника оголошено в розшук.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час Кагарлицьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Київській області у межах відповідного виконавчого провадження здійснюється примусове виконання постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 26.03.2019 №КВ558/1432/АВ/П/Т2/ФС-232, яка оскаржується позивачем у розглядуваній справі №320/4818/19.

Суд вважає, що стягнення штрафу у примусовому порядку за оскаржуваною постановою відповідача може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі задоволення адміністративного позову.

Також суд виходить з того, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Пунктом 5 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси сторін, характер спірних правовідносин та можливі наслідки невжиття заходів забезпечення позову, які у даному випадку призведуть до неможливості виконання позивачем господарської діяльності в цілому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про забезпечення адміністративного позову та вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 26.03.2019 №КВ558/1432/АВ/П/Т2/ФС-232 - до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками цієї справи, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Ухвала датована 05.11.2019, оскільки в період з 15.10.2019 по 01.11.2019 головуючий суддя перебував у відпустці.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 243, 248, 250 КАС України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити дію стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 26.03.2019 №КВ558/1432/АВ/П/Т2/ФС-232 - до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками цієї справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Лиска І.Г.