Справа № 461/3864/19
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2019 року Франківський районний суд м.Львова в складі: головуючої - судді Мартьянова С.М. за участі секретаря Турчак М.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Львівській області Заяць Михайла Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Львівській області Заяць Михайла Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування своїх вимог вказав, що згідно постанови серії НК № 524510 від 07.05.2019 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 гривень штрафу, за вчинення правопорушень, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що він 07.05.2019 року о 23 год 35 хв, керуючи автомобілем марки «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Пасічна,5 у м. Львові, проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, відтак просить її скасувати, а провадження закрити.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

В подальшому, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 21.10.2019 року розгляд даного позову призначено в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак останній подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив. Разом з тим, представник відповідача направив заперечення, в якому просить справу розглядати у його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Оскільки відповідно до п.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно Постанови у справі про адміністративне серії НК № 524510 від 07.05.2019 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 гривень штрафу, за вчинення правопорушень, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що він 07.05.2019 року о 23 год 35 хв, керуючи автомобілем марки «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Пасічна,5 у м. Львові, проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п.8.7.3 ґ) Правил дорожньго руху жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП, передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому відповідачем докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені та відеозапису вчиненого адміністративного проступку суду не представлено.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

До того ж, суд зазначає, що положення ч.2 ст.276 КУпАП слід вважати загальною та такою, що передбачає альтернативу стосовно місця розгляду справ. В той час, як положення ст. 256 Кодексу є спеціальною нормою та встановлює виключне місце прийняття такої постанови.

Рішенням КС України від 26.05.2015 року по справі №5-рп/2015, наданні висновки стосовно того, що положення частини першої статті 276 КУпАП яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку не відноситься дост.258 КУпАП та її не тлумачить з урахуванням змін, що відбулися в Кодексі після прийняття такого рішення.

Беручи до уваги вимоги ч.2 ст.77 КАС України, саме обов`язком відповідача є доказування правомірності свого рішення, оскільки, доказів такої невідповідності у номері він-коду ТЗ та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідачем не надано, відтак, суд позбавлений можливості перевірити дані обставини.

Позивач просить поновити строк на оскарження постанови інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 УПП у Л/о ДПП майора поліції Заяць М.В. від 07.05.2019 року серія НК № 524510, оскільки позивач ОСОБА_1 отримав її поштою 14.05.2019 року.

Суд вважає, що слід поновити пропущений строк на оскарження постанови інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 УПП у Л/о ДПП майора поліції Заяць М.В. від 07.05.2019 року серія НК № 524510, оскільки позивач про існування такої постанови дізнався 14.05.2019 року.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому постанову НК №524510 від 07.05.2019 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП слід скасувати.

За правилами п. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що даним рішенням скасовується постанова інспектора про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

Поновити позивачу пропущений строк на оскарження постанови інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 УПП у Л/о ДПП майора поліції Заяць М.В. від 07.05.2019 року серія НК № 524510.

позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Львівській області Заяць Михайла Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №524510 від 07.05.2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 286, 293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя Мартьянова С.М.