Справа № 200/9068/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 р. Справа№200/9068/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 17 квітня 2019 року її було призначено опікуном її онука - ОСОБА_2 . У травні 2019 року позивачка, як офіційний представник дитини, звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо призначення та виплати державної допомоги при народженні дитини, але на підставі Закону України «Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII зі змінами та доповненнями, 21.05.2019 року отримала відмову у зв`язку з пропуском 12-місячного строку звернення. ОСОБА_1 зазначає, що виховує онука з 6-ти місячного віку, але не мала змоги своєчасно звернутися за відповідною допомогою, оскільки не була його офіційним представником. До часу призначення офіційного представника ОСОБА_1 дитина не мала інших офіційних представників, які б своєчасно звернулися за вказаною допомогою, оскільки мати відмовилась від неї, а батько помер. З огляду на наведене, позивачка просить суд подовжити строк призначення і виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, що встановлено п. 6 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Однак позивачкою пропущено строк звернення із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини. Оскільки ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то строк звернення (12 місяців з дня народження) закінчився 12.02.2018 року, позивачка же звернулась до Управління у 2019 році. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного cуду від 23.07.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду: копії додатків до позовної заяви, засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства, а також оригінал квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі № 200/9068/19-а. Розгляд адміністративної справи № 200/9068/19-а визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 20.08.2019 року об 11 год. 30 хв.

Розгляд справи № 200/9068/19-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради відкладено з 20.08.2019 року на 25.09.2019 року о 09-30 год. у зв`язку з неявкою сторін по справі.

Ухвалою суду від 25.09.2019 року відкладено підготовче засідання до 12-20 год. 23.10.2019 року. Продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,- на тридцять днів з ініціативи суду.

Ухвалою суду від 23.10.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судовий розгляд по суті на 17 годину 10 хвилин 13.11.2019 року.

Позивачка та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, отже згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копій паспорта серії НОМЕР_2 (а.с.46-47).

Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.10.2017 року у справі № 2-о/264/338/2017 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Кальміуський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, встановлено факт народження дитини чоловічої статі у громадянки України ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Донецьк Донецької області (а.с. 52-58).

Зі змісту виданого повторно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 11.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 народила сина - ОСОБА_2 (а.с.48).

Проте, 11 лютого 2017 року ОСОБА_3 відмовилась від дитини у ЦГБ № 17 міста Донецька, про що подала відповідну заяву (а.с.51).

В свою чергу, 17 вересня 2018 року заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області по справі № 242/2307/18 (2/242/993/18) позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.66-69).

На підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.02.2018 року по справі № 264/5489/17 (2-о/264/13/2018) встановлено факт батьківства ОСОБА_4 відносно сина - ОСОБА_2 (а.с.59-65)

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.10.2017 року по справі № 264/4207/17 (2-о/264/294/2017) встановлено факт смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.70-75) та в подальшому видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.76).

Згідно витягам з рішень виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 17.04.2019 року №№ 145, 155 малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та ОСОБА_1 призначено опікуном малолітнього ОСОБА_2 (а.с.79-80).

17.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з питання призначення допомоги при народженні дитини.

Однак, у відповідь на заяву позивачки відповідачем 17.05.2019 року прийнято повідомлення, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с.77).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Крім того, суд зазначає, що допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку об`єднана в один вид - допомогу при народженні дитини - з 1 липня 2014 року.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків (опікуном) до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 591/610/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивачка тривалий час здійснювала дії, спрямовані на встановлення опіки над дитиною, суд дійшов висновку, що відмовляючи у призначенні допомоги при народженні дитини відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, при прийнятті рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, відповідачем не враховано, що батько малолітнього ОСОБА_2 помер, а мати, яка в свою чергу відмовилась від дитини в пологовому будинку, позбавлена батьківського піклування. Отже, жодної особи, яка могла своєчасно звернутися за допомогою при народженні дитини у період з 11.02.2017 року по 12.02.2018 року, тобто протягом 12 календарних місяців після народження дитини, не було.

Крім того, позивачкою заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, право позивачки на отримання допомоги при народженні дитини є неспростовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, суд вважає за необхідне скасувати рішення відповідача, яке викладено у повідомленні від 17.05.2019 року, з огляду на протиправність відмови в призначенні державної допомоги при народженні дитини згідно з заявою позивачки від 21.05.2019 року.

Поряд з цим, стосовно позовної вимоги щодо продовження строку призначення і виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , суд звертає увагу на наступне.

На переконання суду, Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради протиправно відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки ОСОБА_1 не могла вчасно звернутись до відповідача з поважних причин.

Так, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення певних дій.

Суд зазначає, що статті 21, 22 Закону № 2811-ХІІ встановлюють відповідальність місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян за недостовірність даних і документів, виданих та поданих для призначення державної допомоги.

Відповідно до Закону органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст.19, ч. 1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст.52 Конституції України. Тобто, в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Суд повторює, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 495/3711/17.

З метою захисту прав малолітньої дитини, яка залишилась без батьківського піклування, та враховуючи, що позивачка тривалий час намагалась встановити опіку над дитиною, суд вважає, що строк звернення до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини має бути поновлений.

Суд вважає помилковою позицію відповідача, що 12 місячний строк звернення до управління є присічним, з огляду на наступне.

Так, на переконання суду, строк в один рік, встановлений статтею 11 Закону № 2811-ХІІ може вважатись присічним за умови, якщо батьки або законні представники дитини протягом цього строку мають можливість в будь-який час звернутися за призначенням грошової допомоги при народженні дитини. Проте вважати цей строк присічним за умови відсутності можливості безперешкодного звернення за отриманням цієї допомоги є порушенням права громадянина на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року по справі №760/18315/16-а.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, виходячи з приписів ст.9 КАС України.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн, відповідно до квитанції від 15.07.2019 року (а.с.44).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 255, 257-263, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Миру, будинок 70) про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 17.05.2019 року, яке викладено у повідомленні, про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 .

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Повний текст рішення складено 13.11.2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб