Справа № 640/7314/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7314/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Вегери А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Корора», про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати реєстраційні дії від 19 грудня 2018 року, проведені державним реєстратором Комунального підприємства Реєстратор Нікітіною Юлією Володимирівною, а саме:

- № 7007788 щодо зміни складу або інформації про засновників щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА»;

- № 6007788 - щодо зміни інформації про утворення юридичної особи, зміна додаткової інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА»;

- № 8007788 - щодо зміни керівника юридичної особи щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій державного реєстратора, з огляду на відсутність будь-яких угод щодо відчуження частки позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КОРОРА» на користь третіх осіб, що свідчить про незаконне вибуття з власності позивача частки у статутному капіталі цього товариства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року закрито провадження у справі з тих підстав, що даний спір виник у зв`язку з необхідністю захисту корпоративних та майнових прав позивача, а не прав у сфері публічно-правових відносин.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідачем у даній справі є суб`єкт владних повноважень - державний реєстратор, безпосередньо дії якого і оскаржуються. При цьому заявлені вимоги, на думку позивача, не є похідними від вимог у приватно-правовому спорі, отже, виходячи зі складу учасників сторін, предмету, підстав та обґрунтування позовних вимог, даний спір не є корпоративним та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2004 року було проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА» та 02 червня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис № 1 007788.

19 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіною Ю.В. проведено ряд реєстраційних дій, а саме:

- № 7007788 щодо зміни складу або інформації про засновників щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА»;

- № 6007788 щодо зміни інформації про утворення юридичної особи, зміна додаткової інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА»;

- № 8007788 щодо зміни керівника юридичної особи щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА».

Позивач, вважаючи, що такі дії державного реєстратора вчинені без достатніх на те правових підстав, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про закриття провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до компетенції адміністративного суду не належить розгляд вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора у випадках, коли вони є похідними від вимог у приватно-правовому спорі чи спорі, що виник з корпоративних прав, а в цьому випадку наявний спір, що виникає з корпоративних прав, у зв`язку з яким заявляються вимоги про реєстрацію таких прав, то ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з вибуттям з числа власників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА» за відсутності будь-яких правочинів щодо відчуження його частки в статутному капіталі товариства.

Відтак, дії, вчинені державним реєстратором, відповідачем у справі, мали наслідком порушення цивільного (майнового) права позивача.

Отже, позовні вимоги в цій справі є похідними від вирішення судом питання щодо правомірності набуття третіми особами частки ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА».

Тобто, спірні правовідносини пов`язані з необхідністю захисту права на майно, тобто права цивільного, отже, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року в справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року в справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року в справі № 803/1589/17, 29 травня 2019 року в справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Згідно п.3 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА» внаслідок вчинених 19 грудня 2018 року реєстраційних дій № 7007788, № 6007788 та № 8007788.

Тобто, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції, в рішенні від 28.11.1999 у справі «Brumarescu v. Romania» наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів». «Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтись повторного розгляду та винесення нового рішення у справі» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003).

Отже, на переконання колегії суддів, задоволення позовних вимог в даній адміністративній справі не призведе до остаточного вирішення спору та позитивних наслідків для позивача за умови невирішеного питання правомірності набуття третіми особами частини в статутному капіталі ТОВ «КОРОРА», оскільки саме ці обставини були передумовою для вчинення реєстраційних дій.

Таким чином, ефективним шляхом захисту порушеного права для позивача є звернення до суду із вимогою про витребування із чужого незаконного володіння на його користь частки в статутному капіталі підприємства.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанцій про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки спірні правовідносини стосуються права учасників справи, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності юридичної особи.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 29.05.2019 в справі № 826/9341/17, а також у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 в справі № 804/5620/18.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 13 листопада 2019 року.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова