Справа № 280/2864/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Справа № 280/2864/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84426-51, виданої Головним управлінням ДФС у Запорізькій області про стягнення з позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона дізналася про наявність в Головному територіальному управлінні юстиції у Запорізькій області матеріалів виконавчого провадження за вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-84426-51У від 19.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 15819,54 грн. Як в подальшому їй стало відомо, нарахування єдиного внеску відбулось у зв`язку з тим, що в інформаційній системі органів доходів і зборів вона обліковується, як фізична особа підприємець. З метою з`ясування даної ситуації позивач звернулась з заявою до Приморської районної державної адміністрації, яка їй повідомила, що тимчасова комісія з питань інвентаризації юридичних та фізичних осіб - підприємців у Запорізькій області на підставі даних Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі та Податкової інспекції в Приморському районі склала інвентаризаційні відомості. На підставі інформації зазначеної в інвентаризаційних даних, позивач з 31.01.2014 була включена до ЄДР як фізична особа підприємець. Однак позивач вважає, що ніколи не була зареєстрована як фізична - особа підприємець в зв`язку з чим у неї відсутнє зобов`язання щодо сплати єдиного внеску.

Ухвалою від 18.06.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

02.07.2019 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 08.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №280/2864/19, судове засідання призначено на 22.07.2019, без виклику сторін.

19.07.2019 від позивача надійшло клопотання (вх.№29703) про перенесення (відкладення) розгляду справи на інший день у зв`язку з відрядженням по роботі.

В зв`язку з тим, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.067.2019 за вх.№30296. У відзиві відповідач зазначив, що ОСОБА_2 , зареєстрована як фізична особа-підприємець Приморським районним управлінням юстиції Запорізької області 01.01.2002, перебуває на обліку в БОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з 01.01.2002 за №121. 04.02.2014 була зареєстрована платником з ЄСВ, перебуває на загальній системі оподаткування. Відомостей щодо припинення підприємницької діяльності відсутні. Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачений обов`язок фізичних осіб-підприємців сплачувати єдиний соціальний внесок. Проте позивачем єдиний соціальний внесок в добровільному порядку не сплачувався. В зв`язку з чим відповідачем була сформована податкова вимога №Ф-84426-51 від 19.11.2018. Вважає, що вимога сформована законно та обґрунтовано, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, 23.07.2019 від відповідача надійшло клопотання (вх.№30298) про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 зі змінами та доповненнями (далі Закон №2464-VІ).

Отже, даний публічно-правовий спір регулюється нормами Закону №2464-VІ; Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462 (із змінами); Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330 (із змінами); Наказом Міністерства Фінансів України від 20.04.2015 р. №449, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за №508/26953 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( далі - Порядок № 449).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пункт 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як вбачається з документів долучених до матеріалів справи, ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), зареєстрована як фізична особа-підприємець Приморським районним управлінням юстиції Запорізької області 01.01.2002, перебуває на обліку в БОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з 01.01.2002 за №121. 04.02.2014 була зареєстрована платником з ЄСВ, перебуває на загальній системі оподаткування, відомостей щодо припинення підприємницької діяльності відсутні (згідно інформаційної бази даних податкового органу ІС «Податковий блок» та відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Зазначені обставини підтверджуються витягом з інформаційної бази даних податкового органу ІС «Податковий блок» та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.01.2019, наданого позивачем, ОСОБА_1 дата та номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 01.01.0001, відомості відсутні; 03.02.2014 взята на облік Головним управлінням регіональної статистики; 04.02.2014 взята на облік Приморською ОДПІ ГУ Міндоходів в Запорізької області як платник єдиного внеску; 31.01.2014 - включення відомостей про фізичну особу підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним (а.с.13-15).

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже виходячи з приписів вищезазначеної норми, вказані відомості є достовірними, а отже є належними доказами.

Частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів:

1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням;

2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Згідно з ч.9 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

В матеріалах справи відсутні дані щодо припинення позивачем підприємницької діяльності.

Як вбачається з листа Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 13.05.2019 №1146/01-21, з 01.07.2012 по 10.01.2014 при Головному управління юстиції у Запорізькій області працювала тимчасова комісія з питань інвентаризації юридичних та фізичних осіб - підприємців у Запорізькій області, яка на підставі даних управління Пенсійного фонду України в Приморському районі та Податкової інспекції в Приморському районі склала інвентаризаційні відомості. Тому, згідно інвентаризаційних даних Тимчасової міжвідомчої спеціальної комісії в Запорізькій області 31.01.2014 року позивач була включена до ЄДР як фізичну особу-підприємця (а.с.22-23).

Проте позивачем дана реєстраційна дія оскаржено не була. Також не була проведена процедура припинення підприємницької діяльності. Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності до ЄДР внесено не було. Докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в силу вимог ч.9 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» позивач є фізичною особою-підприємцем та зобов`язана сплачувати єдиний внесок.

Суд зазначає, що починаючи з 01.01.2017, у разі якщо ФОП, які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464-VІ. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімальною страхового внеску на місяць.

Поряд з тим, згідно із змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VІІІ) до Закону №2464-VІ, з 01.01.2018 у разі якщо ФОП, які застосовують загальну систему оподаткування, не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464-VІ. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (пункту 2 частини першої ст. 7 Закону №2464-VІ у редакції Закону №2148-VІІІ).

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VІ недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону №2464-VІ (зокрема фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування), зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28.12.2014 №77-VІІІ).

З 01.01.2018 зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ).

Пунктами 1, 2, 3, 4 розділу VI Наказу Міністерства Фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахувания сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, на виконання вимог чинного законодавства, відповідачем була сформована та направлена па адресу позивача податкова вимога №Ф-84426-51 від 19.11.2018, з визначенням суми недоїмки у розмірі 15819,54 грн., засобом поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення (копія рекомендованого повідомлення долучена до матеріалів справи), яка 22.01.2019 отримана позивачем.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З системного аналізу чинного законодавства та на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, отже в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для присудження понесених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль