Справа № 540/2205/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 540/2205/19

адміністративне провадження № П/9901/569/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Незалежної України в особі Президента України, самовизначенної Донецької народної Республіки, самовизначенної Луганської народної Республіки, треті особи на боці позивача: Організація безпеки та співробітництва у Європі (ОБСЄ), Організація Об`єднаних Націй (ООН), Конституційний Суд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не забезпечення умов та не розведення озброєних сил під патронатом ОБСЕ, що порушили права позивача, гарантовані статтею 3 Конституції України, що призвело до порушення статті 28 Загальної декларації прав Людини, проголошеної ООН;

- зобов`язати відповідачів здійснити певні дії щодо розведення озброєних сил незалежної України, ДНР (самовизначеної Донецької Народної Республіці), ЛНР (самовизначеної Луганської Народної Республіці) на території сучасної України.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року дану справу передано за підсудністю до Верховного Суду, як суду першої інстанції, яка зареєстрована у Верховному Суді 11 листопада 2019 року.

Згідно статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав та свобод, належних людині, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав).

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що у своїх рішеннях він послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

В цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова). Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відтак, Конституція України закріплює гарантію для звернення до суду за захистом права, але не має на меті гарантувати сам лише судовий розгляд (судове слухання).

Частиною третьою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Відповідно до статті 1 КАС України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з частиною 1 статті 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідачем у таких справах виступає суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частина перша стаття 4 КАС України).

При цьому, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг позивача (пункт 7 частина перша стаття 4 КАС України).

У статті 5 КАС України взаємозв`язок між правом особи на звернення до суду і порушенням її суб`єктивних прав знайшов остаточне закріплення. Зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист <…>.

Крім того, відповідно до пункту 5 статті 4 КАС України адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, адміністративним судам, в тому числі й Верховному Суду, підсудні не будь-які, а лише визначені КАС України справи.

Як передбачено частиною 4 статті 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів унормовані статтею 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;

2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів;

3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів;

4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Положеннями частини четвертої статті 266 КАС України встановлено, що Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправними, зобов`язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви відповідачами у даній справі ОСОБА_1 зазначено Незалежну Україна в особі Президента України, самовизначену Донецьку народну Республіку, самовизначену Луганську народну Республіку та заявлено позовні вимоги щодо визнання їх бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Проте, вищевикладеними нормами закону визначено вичерпний перелік справ, віднесених до повноважень Верховного Суду, чітко визначено коло суб`єктів владних повноважень, чиї рішення, акти, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені до Верховного Суду як суду першої інстанції. Як висновується із зазначеного, Незалежна Україна, самовизначенна Донецька народна Республіка, самовизначенна Луганська народна Республіка не може бути відповідачами у справах, що розглядаються у Верховному Суді як суді першої інстанції.

Окремо слід звернути увагу, що зазначені відповідачі у розумінні положень пунктів 7, 9 частини 1 статті 4 КАС України не є суб`єктом владних повноважень, а тому відсутні передбаченою пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України ознаки публічно-правового спору.

Окрім того, як вбачається з наведених вище положень частини першої та четвертої статті 266 КАС України, ними не передбачено розгляд Верховним Судом вимоги, які зазначені у позовній заяві. Позивач не оскаржує дії, бездіяльність чи акти суб`єктів владних повноважень, вказаних у цьому позові.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, зазначені позивачем обставини, про які йдеться у позові, не спричиняють порушень індивідуально виражених прав або свобод позивача та не підлягають розгляду адміністративними судам.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відтак, зважаючи на суб`єктний склад та обставини, з якими позивач звернувся до адміністративного суду і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, Суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити

Керуючись статтями 4, 22, 170, 243, 248, 266, 295 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Незалежної України в особі Президента України, самовизначенної Донецької народної Республіки, самовизначенної Луганської народної Республіки, треті особи на боці позивача: Організація безпеки та співробітництва у Європі (ОБСЄ), Організація Об`єднаних Націй (ООН), Конституційний Суд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення.

Суддя М. М. Яковенко