Справа № 826/13240/17
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 листопада 2019 року

Київ

справа №826/13240/17

касаційне провадження №К/9901/30782/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Бившевої Л.І. (суддя-доповідач), Хохуляка В.В., Шипуліної Т.М., розглянув матеріали касаційної скарги Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі № 826/13240/17 за позовом Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 25.04.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019, позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва №908/10/26-51-12-01-21 від 26.01.2017 про анулювання реєстрації Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» як платника податку на додану вартість; зобов`язав Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі міста Києва поновити реєстрацію Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» як платника податку на додану вартість шляхом внесення запису про відміну анулювання реєстрації до Реєстру платників податку на додану вартість; зобов`язав Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі міста Києва прийняти податкову звітність Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» з податку на додану вартість у паперовому вигляді за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року; в решті позовних вимог відмовити.

Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у м. Києві подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі № 826/13240/17 є вимоги про: визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» з податку на додану вартість та податкову декларацію з рентної плати за жовтень 2016 року, що подавалася 18 листопада 2016 року; визнання декларації з податку на додану вартість та податкової декларації з рентної плати за жовтень 2016 року, поданої ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» 18 листопада 2016 року як податкової звітності; визнання протиправним та скасування рішення № 908/10/26-51-12-01-21 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 26 січня 2017 року ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві; зобов`язання ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві поновити реєстрацію ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» як платника податку на додану вартість шляхом внесення запису про відміну анулювання реєстрації до Реєстру платників податку на додану вартість; зобов`язання ДПІ Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність з податку на додану вартість у паперовому вигляді за період з жовтня 2016 по січень 2017 року; зобов`язання ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві підписати договір про визнання електронних документів від 24 травня 2017 року між ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» та ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги частково, виходили з того, що положення підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України серед обов`язкових умов, які в сукупності складають підставу для анулювання реєстрації платника податку, передбачають неподання декларації протягом 12 послідовних податкових місяців, та не спростованих обставин подання позивачем податкової декларації за жовтень 2016 року, підстави для висновку про неподання позивачем декларації протягом 12 місяців поспіль відсутні.

Випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційні скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019.

Копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна