Справа № 640/14339/19
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в особі судді Бараненка І.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_2., від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2019 у справі№ 640/14339/19за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачем (апелянтом) подано заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_2. від розгляду апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2019 у справі за його адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС України), про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Заява про відвід головуючого судді ОСОБА_2. обґрунтована наступними доводами.

07.11.2016 ВККС України було оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, у якому на зайняття вакантної посади судді Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду брала участь ОСОБА_2 .

24.04.2017 колегією ВККС України у складі головуючого ОСОБА_3, членів ВККС України ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в межах кваліфікаційного оцінювання для участі в зазначеному конкурсі, проведено дослідження досьє та співбесіду з кандидатом ОСОБА_2 . За результатами цього етапу кваліфікаційного оцінювання колегією ВККС України прийнято рішення, яким засвідчено невідповідність ОСОБА_2. критеріям професійної етики та доброчесності. Внаслідок цього, ОСОБА_2. було визнано такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в Касаційному адміністративному суді в складі Верховного Суду, внаслідок чого вона припинила участь у конкурсі.

ОСОБА_2. зверталась до суду з адміністративним позовом до ВККС Українипро визнання незаконним і скасування рішення ВККС України щодо себе. За результатами розгляду справи ОСОБА_2. було відмовлено у задоволенні позову.

Заявник вважає, що саме за таких обставин можна констатувати, що ОСОБА_2. виявила категоричне і тривале (щонайменше з 24.05.2017 по 04.09.2018) несприйняття ухваленого щодо неї рішення Комісії. Це, в свою чергу, із переважною ймовірністю може мати негативний психологічний вплив на ставлення судді до ВККС України в цілому і до одного з членів відповідної колегії Комісії, яким є позивач (заявник).

Крім цього заявник переконаний, що наведені обставини є такими, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді ОСОБА_2. у розумінні пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, вона не може брати участі в цьому апеляційному провадженні і розгляді справи в цілому.

За приписами частин 3, 4 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвідголовуючого судді ОСОБА_2. визнано необґрунтованою, зупинено провадження у справідо вирішення питання про відвідіншим суддею.

За результатами автоматизованого розподілу між суддями від 14.11.2019 заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2. передано на розгляд судді Бараненку І.І.

Відповідно до частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши обставини, зазначені в заяві ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «ПаблаКю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» (заява № 10486/83) зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» (серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30 рішення від 24.02.1993 року) ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

З урахуванням викладених обставин, норм процесуального законодавства та практики ЄСПЛ суд дійшов висновку про відсутність у заявника переконливих мотивів та доказів на підтвердження обгрунтованостіобставин, що викликають сумнів у неупередженості та безсторонності судді ОСОБА_2.Наявність лише сумнівів у позивача в неупередженості чи необ`єктивності судді, не є чинником, що об`єктивно може впливати на неупередженість та безсторонність суду. Доводи заявника щодо відводу судді ґрунтуються виключно на особистих припущеннях та суб`єктивній оцінці вищезазначених обставин. Доводи, які позивач зазначає в своїй заяві про відвід не викликають сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді ОСОБА_2., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», щозастосовуєв судовій практиці ЄСПЛ.

У зв`язку з наведеним вище, підстави для задоволення заяви про відвід головуючого судді ОСОБА_2 у справі № 640/14339/19 відсутні.

Керуючись статтями 40, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_2 у справі № 640/14339/19 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.І.Бараненко