Справа № 400/3468/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. № 400/3468/19
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суд Лебедєва Г.В . , розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт коштів боржника, постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт майна боржника, зняття арешту з усього нерухомого майна та з усіх розрахункових рахунків,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (надалі-позивач) до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - відповідач) з позовними вимогами про:

- скасування постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт коштів боржника;

- скасування постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт майна боржника;

- зняття арешту з усього нерухомого майна боржника, обтяження якого було винесено за № 29854882 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за постановою № 56197639 від 16.04.2019 року про арешт майна боржника;

- зняття арешту з усіх розрахункових рахунків, на які було накладено арешт за постановою № 56197639 від 16.04.2019 року про арешт коштів боржника.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що на виконанні Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 56197639, відкрите 16.04.2018 року на підставі виконавчого напису № 8154, виданого 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 256 623, 52грн. 16.04.2018 року заступником начальника Танковською Ю.В. Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника. 26.02.2019 року старшим державним виконавцем Плохотнік Ю.В. Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а в результаті проведених державним виконавцем заходів не можливо встановити таке майно. Зазначив, що 13.05.2019 року представником скаржника було подано звернення до Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області разом з довідкою з ПАТ КБ «Приватбанк» про відсутність боргу, в якому просив зняти арешт з майна та коштів боржника на які було накладено арешт оскаржуваними постановами Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області. Листом від 20.05.2019 року № 5277/14.18-36/1 відповідач відмовив у знятті арешту з коштів та майна позивача у зв`язку з тим, що по зазначеним вище виконавчим провадженням були винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», те що на виконанні відділу не перебувають виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 , що унеможливлює винесення постанови про зняття арешту з майна та коштів боржника з посиланням на ст. ст. 40, 57 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_2 зазначив, що боргові зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» у нього відсутні, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.04.2019 року. Вважає, що законних підстав для збереження арешту його майна та коштів не існує, а державний виконавець мав вчинити дії щодо зняття арешту, крім того, бездіяльність відповідача позбавляє його можливості вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.10.2019 року за вх. №17786 через канцелярію суду від позивача до суду надійшла належним чином оформлена позовна заява (та її копія для відповідача) із зазначенням адреси електронної пошти позивача, номеру засобу зв`язку та офіційної електронної адреси відповідача - Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, інформації про місцезнаходження оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви та докази доплати судового збору в сумі 2305, 20 грн.

Ухвалою від 04.11.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/3468/19 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Позивач в судове засідання, призначене на 14.11.2019 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання, призначене на 14.11.2019 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду надано не було.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Снігурівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 56197639, відкрите 16.04.2018 року на підставі виконавчого напису № 8154, виданого 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 256 623, 52 грн.

16.04.2018 року заступником начальника Танковською Ю.В. Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про арешт майна боржника, а саме всього майна, що належить ОСОБА_2 , інформацію про державну реєстрацію обтяжень внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 29854882, а саме арешт накладено на все нерухоме майно.

16.04.2018 року заступником начальника Танковською Ю.В. винесено постанову про арешт коштів боржника. Згідно даної постанови арешт накладено на усі розрахункові рахунки, що містяться в ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ Державний Ощадний банк України» та ПАТ «Райффайзен Банк України».

26.02.2019 року старшим державним виконавцем Плохотнік Ю.В. Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а в результаті проведених державним виконавцем заходів не можливо встановити таке майно.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 08.04.2019 року ОСОБА_2 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи, що заборгованість перед стягувачем ПАТ КБ «Приватбанк» позивачем погашена, 13.05.2019 року представником ОСОБА_2 було подано звернення до Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області разом з довідкою з ПАТ КБ «Приватбанк» про відсутність боргу, в якому просив зняти арешт з майна та коштів боржника.

Листом від 20.05.2019 року № 5277/14.18-36/1 відповідач відмовив у знятті арешту з коштів та майна позивача у зв`язку з тим, що по виконавчому провадженні № 56197639 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», те що на виконанні відділу не перебувають виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 , що унеможливлює винесення постанови про зняття арешту з майна та коштів боржника з посиланням на ст. ст. 40, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у вказаному листі Снігурівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області зазначив, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту за рішенням суду.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних постанов, суд виходить з наступного.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, обов`язковість виконання рішень (стаття 2 Закону № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна боржника як захід примусового виконання рішень, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення передбачений діючим Законом України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Приписами частин першої та другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2018 року Снігурівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, на підставі виконавчого напису № 8154, виданого 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 256 623, 52 грн., відкрито виконавче провадження № 59197639.

Того ж дня - 16.04.2018 року заступником начальника Танковською Ю.В. Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про арешт майна боржника, а саме всього майна, що належить ОСОБА_2 , та постанову про арешт коштів боржника.

26.02.2019 року старшим державним виконавцем Плохотнік Ю.В. Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а в результаті проведених державним виконавцем заходів не можливо встановити таке майно.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, частиною 3 статті 37 Закону №1404 передбачено, що арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Таким чином, з аналізу положень ст.ст. 9, 37, 40 Закону №1404 слідує, що повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404 не є підставою для зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Оскільки на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у державного виконавця не було доказів добровільного погашення боржником заборгованості, ним обгрунтовано було застосовано положення п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", що не є підставою для зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Представник позивача лише 13.05.2019 року звернувся до відділу з заявою про зняття арешту з майна та коштів боржника, відповідно до якої повідомив про повну сплату боргу боржником напряму стягувачу.

Зважаючи на наведене вище, судом встановлено, що, виносячи оскаржувані постанови, відповідач діяв правомірно та у межах своїх повноважень, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

Щодо позовних вимог стосовно зняття арешту з усього нерухомого майна боржника та усіх розрахункових рахунків, суд зазанчає наступне.

Статтею 59 Закону №1404-VIII урегульовані питання зняття арешту з майна.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Зважаючи на інформацію яка міститься в листі-відповіді відповідача від 20.05.2019 року № 5277/14.18-36/1, суд дійшов висновку, що відсутні виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача, оскільки відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа, але при цьому питання про зняття арешту з майна не було вирішено.

Відповідно до листа Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 08.10.2019 року № 9928/14.18-36 вбачається, що на виконанні відділу не перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів, боржником за якими визнано ОСОБА_2 .

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено відсутність заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк».

З огляду на вищезазначене, суд погоджується з доводами позивача та доходить до висновку про те, що відповідачем не доведено наявність відкритого виконавчого провадження та не підтверджено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу користуватися в повному обсязі своїм правом власності на відповідне майно.

Таким чином, в даній справі арешт з майна може бути знятий лише за рішенням суду, а тому позов в цій частині належить задовольнити.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не надав.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Розглянувши справу, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах орган державної виконавчої служби допустив протиправну бездіяльність, оскільки всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження" не зняв арешт з майна та коштів боржника, попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

У відповідності ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 241-246, 262, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Центральна, 198 А, м. Снігурівка, Снігурівський район, Миколаївська область, 57300, ідентифікаційний код 35010206) про скасування постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт коштів боржника, постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт майна боржника, зняття арешту з усього нерухомого майна та з усіх розрахункових рахунків - задовольнити частково.

Зняти арешт з усього нерухомого майна боржника, обтяження якого було винесено за № 29854882 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за постановою № 56197639 від 16.04.2019 року про арешт майна боржника.

Зняти арешт з усіх розрахункових рахунків, на які було накладено арешт за постановою № 56197639 від 16.04.2019 року про арешт коштів боржника.

В частині позовних вимог про скасування постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт коштів боржника та постанови від 16.04.2019 року ВП № 56197639 про арешт майна боржника - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Центральна, 198 А, м. Снігурівка, Снігурівський район, Миколаївська область, 57300, ідентифікаційний код 35010206) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1536, 80 грн.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 14.11.2019 року.

Суддя Г. В. Лебедєва