Справа № 818/3288/14
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року

Київ

справа №818/3288/14

касаційне провадження №К/9901/9119/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві (далі - Інспекція) на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 (суддя - Шаповал М.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 (головуючий суддя - Калиновський В.А., Тацій Л.В., Філатов Ю.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Ленд» (далі - Товариство) до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Товариство звернулося до суду з позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправними та скасувати: рішення про застосування додаткових штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.09.2014; податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2014.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалось на те, що ним не було допущено порушень вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, підпунктів 168.1.1, 164.1.4 пункту 168.1 статті 168, пунктів 171.1, 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та пункту 1 частини другої статті 6, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», про які зазначено у акті перевірки, з урахуванням того, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 у справі № 818/2413/14 було встановлено відсутність у Інспекції доказів виплати Товариством неоподатковуваного доходу (заробітної плати) із чіткою сумою та періодом виплати.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 05.02.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував рішення про застосування додаткових штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.09.2014 і податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2014.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що Інспекція під час перевірки дійшла передчасного висновку про порушення Товариством вимог податкового законодавства щодо нарахування та виплати суми податку з доходів фізичних осіб та, як наслідок, єдиного внеску, оскільки суми, зазначені в акті перевірки, належним чином не підтверджені та не обґрунтовані, податковий орган не надав будь-яких належних доказів того, у який період та яким саме працівникам Товариством був виплачений дохід, з урахуванням того, що на момент проведення перевірки та на час розгляду справи у суді відсутнє жодне судове рішення, яким засуджено посадових осіб Товариства за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або ж у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.05.2015 відкрив касаційне провадження у даній справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної оцінки тому, що: з метою забезпечення проведення перевірки Інспекцією від Слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві були отримані матеріали кримінального провадження № 0000142 за фактом умисного ухилення віл сплати податків. Решта доводів касаційної скарги зводиться до цитування норм податкового кодексу та акту перевірки.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11.11.2019 прийняв касаційну скаргу до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 12.11.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та враховуючи межі касаційної скарги дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекція провела документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Товариства за період з 01.04.2011 по 31.12.2013, результати якої оформлені актом № 1898/26-52-17-02/32770030 від 03.07.2014, за висновками якого Товариством були порушені: вимоги підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, підпунктів 168.1.1, 164.1.4 пункту 168.1 статті 168, пунктів 171.1, 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, які полягали у неутриманні та неперерахуванні податковим агентом податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1460858,31 грн. при виплаті доходів громадянам; пункту 1 частини другої статті 6, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які полягали у заниженні Товариством (роботодавцем) фонду оплати праці найманих працівників, що призвело до заниження суми утриманого та нарахованого єдиного соціального внеску у загальній сумі 3891856,33 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що перевіркою повноти визначення загального оподатковуваного доходу та утримання податку на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 встановлені розбіжності між фактично отриманою заробітною платою згідно розрахунково-платіжних відомостей і поданих підприємством податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою № 1ДФ за 2-4 квартали 2011 року, 1-4 квартали 2012 року та 1-4 квартали 2013 року по 182 працівникам на загальну суму 9949174,83 грн., з якої не утриманий та не перерахований податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 1460858,31 грн. Також, у акті перевірки було вказано, що згідно протоколів допитів, наданих Слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, працівники Товариства, а саме - громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . підтвердили факт виплати заробітної плати «в конвертах». Вказані обставини щодо заниження Товариством фонду оплати праці на загальну суму 9949174,83 грн., що призвело до заниження суми утриманого та нарахованого єдиного соціального внеску на загальну суму 3891856,33 грн.

12.09.2014 Інспекція на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла: податкове повідомлення-рішення № , яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на суму 341056,19 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); рішення про застосування додаткових штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.09.2014, яким застосувала до Товариства штрафні санкції у розмірі 361449,85 грн.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Положеннями підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Згідно з пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з положеннями частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У справі, що розглядається, суди встановили, що висновки акту перевірки № 1898/26-52-17-02/32770030 від 03.07.2014 про заниження Товариством фонду оплати праці на загальну суму 9949174,83 грн. та про заниження суми утриманого та нарахованого єдиного соціального внеску на загальну суму 3891856,33 грн. слугували підставою для прийняття Інспекцією рішення № від 03.07.2014, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 03.07.2014 та податкового повідомлення-рішення № від 16.07.2014, які були предметом спору у справі № 818/2413/14, за результатом розгляду якої Сумський окружний адміністративний суд ухвалив постанову від 20.10.2014 про задоволення позовних вимог, яка набрала законної сили, в мотивувальній частині якої вказано, що: допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 категорично заперечував той факт, що отримував 4000 грн. заробітної плати, як зазначено в його поясненнях, і не знає, яка саме особа виправила зазначену ним цифру з « 1» на « 4», жодних претензій щодо нарахування і виплати заробітної плати до Товариства він не має, отримував її у повному обсязі у розмірі 1000 грн.; зі змісту протоколів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 неможливо встановити період отримання коштів, при цьому згідно пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вони отримували кошти у безготівковій формі, а згідно пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вони ставили свій підпис на відомостях, тоді як Інспекція не 6надала доказів наявності розбіжностей між даними відомостей та сумою виплачених Товариством коштів; доказів виплати Товариством неоподатковуваного доходу (заробітної плати) із чіткою сумою та періодом виплати Інспекцією суду не надано.

З огляду на викладене, при вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, у зв`язку з чим у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду