Справа № 662/1309/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 662/1309/19
Головуючий в 1 інстанції: Решетов В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до патрульного взводу №3 патрульної поліції УАП в Херсонській області інспектора поліції старшого сержанта Пшенецького С.В. управління патрульної поліції м. Херсон, Головного управління національної поліції в Херсонській області про визнання незаконною постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до патрульного взводу №3 патрульної поліції УАП в Херсонській області інспектора поліції старшого сержанта Пшенецького С.В. управління патрульної поліції м. Херсон, Головного управління національної поліції в Херсонській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Серії НК № 158679 від 03.06.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на протиправність дій відповідача щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, що на його думку, є порушенням порядку розгляду справи, встановленого ст. ст. 258, 276 КУпАП. Крім того, позивач зазначав про порушення процедури розгляду справи під час винесення оскаржуваної постанови, а саме: під час розгляду справи відповідачем протиправно не було складено протокол, не було роз`яснено позивачу його права та обов`язки та не надано право скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Також, на думку позивача, використання приладу «TruCAM» є протиправним, оскільки даний прилад виключений з Державного реєстру вимірювальної техніки.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 липня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволений.

Скасовано постанову серії НК №158679 від 03.06.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

В апеляційній скарзі, Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 липня 2019 року - скасувати та винести нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт наголошував на тому, що засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Всі необхідні документи, які підтверджують правомірність використання приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС001005 та достовірність результатів, отриманих з його допомогою містяться в матеріалах справи однак не були прийняті до уваги судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі. Також апелянт посилався на помилковість висновків щодо порушення відповідачем порядку розгляду справи, встановленого ст. ст. 258, 276 КУпАП.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та узгоджуються з висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність, на його думку, рішення суду першої інстанції. З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Справа розглядається у порядку письмового провадження, на підставі п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, у зв`язку з неявкою учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2019 року поліцейський взводу №1 роти №3 Управління патрульної поліції в Херсонській області Пшенецький С.В. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення НК № 158679.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 03 червня 2019 року о 16.07 год., позивач, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Captiva» державний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год. в населеному пункті с. Олешки, де дозволена швидкість 50 км/год., перевищивши дозволену швидкість на 30 км/год., що зафіксовано на прилад TruCAM LTI 20/20 № ТС001005, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, внаслідок чого інспектором було накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вважаючи протиправною постанову відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимірювання швидкості транспортного засобу позивача здійснювалося засобом вимірювальної техніки TruCAM LTI 20/20 № ТС001005, який є виключеним з Державного реєстру вимірювальної техніки, а тому застосування відповідачем даного приладу є протиправним. Крім того, суд послався на протиправність дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та не складення інспектором під час розгляду справи протоколу про адміністративне правопорушення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Крім того, згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стосовно висновків суду першої інстанції щодо протиправного розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення за місцем його скоєння, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…>правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Так, дійсно, у висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення«за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, у згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 КУпАП зазнали змін, в наслідок чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, що відповідає вимогам наведених вище положень законодавства, а тому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи.

Стосовно висновків суду щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, колегія суддів зазначає наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № ІІА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12 (а.с79).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Колегія суддів звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13794, виданого ДП Укрметртестстандарт від 21.12.2018 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС001005 є придатним до застосування (а.с. 78).

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає що механізм технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі «Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20. Вимоги з технічного захисту інформації «(а.с. 80).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13794 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС001005 до застосування.

В матеріалах справи, а саме на DVD-диску наявний відео файл та фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС001005, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 80 км/год. Вказана обставина також підтверджується і відповідним відеозаписом з приладу TruCam. Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо неможливості встановити із даного відео факт перевищення швидкості руху саме автомобілем позивача, оскільки із відео чітко вбачається марка та номер транспортного засобу, який перевищив швидкість руху, а саме «Chevrolet» державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність порушень вимог законодавства з боку відповідача щодо застосування прилада TruCam LTІ 20/20 № ТС001005, яким, зокрема підтверджується факт порушення позивачем ПДР в частині перевищення швидкості руху, а тому, на думку колегії суддів, відповідачем цілком обґрунтовано було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно протиправності дій інспектора УПП щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ч.ч. 2 та 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Також, колегія суддів зазначає, що під час розгляду відносно позивача справи про адміністративне правопорушення, останньому з боку відповідача не здійснювалось будь-яких перешкод щодо участі у розгляді справи для захисту прав позивача адвоката. Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. При цьому, колегія суддів, звертає увагу на тому, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, оскільки право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався. Таким чином, на думку суду, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем в повній мірі дотримано вимоги ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, спірна постанова за змістом відповідає вимогам ст. 238 КУпАП, в тому числі щодо викладення суті вчиненого порушення, а тому підстав для її скасування суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів правомірність прийнятої постанови Серії НК № 158679 від 03.06.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідачем доведено в повній мірі. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода апелянта щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 липня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до патрульного взводу №3 патрульної поліції УАП в Херсонській області інспектора поліції старшого сержанта Пшенецького С.В. управління патрульної поліції м. Херсон, Головного управління національної поліції в Херсонській області про визнання незаконною постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14.11.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.