Справа № 522/2219/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/2219/19
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Запорожана Д.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі Чугунові С.О.,

за участю представника позивача-адвоката Стратулат С.Д. та представника відповідача Чабан О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 26.07.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

11.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до Управління ДАБК ОМР, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову №049/19 від 30.01.2019 року про накладення на неї штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою її було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і п.12 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (затв. Постановою КМУ №461 від 13.04.2011р.) та, відповідно до ч.9 ст.96 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову №050/19 від 30.01.2019 року про накладення на неї штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою її було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.34, абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і абз.2 п.5 та п.13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» (затв. Постановою КМУ №466 від 13.04.2011р.) та, відповідно до ч.5 ст. 96 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн.

- провадження у справах про ці адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні постанови відповідача є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на необґрунтованих та помилкових висновках проведеної із численними порушеннями позапланової перевірки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління ДАБК ОМР №049/19 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.01.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України за №461 від 13.04.2011 року, та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., відповідно до ч.9 ст.96 КУпАП. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління ДАБК ОМР №050/19 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.01.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.34, абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та абз.2 п.5 та п.13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затв. Постановою Кабінету Міністрів України за №466 від 13.04.2011 року, та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., відповідно до ч.5 ст.96 КУпАП. Справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за постановами №049/19 від 30.01.2019 року та №050/09 від 30.01.2019 року закрито.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Управління ДАБК ОМР 19.08.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції апеляційну скаргу категорично не визнав та відповідно, мотивовано наполягав на залишенні її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

30.01.2019 року заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу №1 Управління ДАБК ОМР Якименко Р.К., без участі позивача та його представника, а також не зважаючи на їх 2 (дві) заяви від 22.01.2019р. (про надання роз`яснень вх.№01-9/32 від 22.01.2019р.) та від 29.01.2019р. (про відкладення розгляду адм. матеріалів вх.№01-9/32 від 29.01.2019р.), було розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесено 2 (дві) постанови:

1) постанову №049/19 про накладення на ОСОБА_1 , відповідно до ч.9 ст.96 КУпАП, адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою її було визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.12 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (затв. Постановою КМУ №461 від 13.04.2011р.);

2) постанову №050/19 про накладення на ОСОБА_1 , відповідно до ч.9 ст.96 КУпАП, адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою її було визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.34, абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз.2 п.5 та п.13 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (затв. Постановою КМУ №461 від 13.04.2011р.).

Підставою для прийняття вказаних постанов слугували матеріали позапланової перевірки об`єкта будівництва належного позивачці житлового будинку (договір купівлі-продажу від 28.12.2017р.), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснювалася на підставі наказу Управління ДАБК №01-13/1 від 02.01.2019 року.

Так, за результатами вказаної вище позапланової перевірки головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління ДАБК ОМР Сафоновим А.Б. було складено Акт №000012 від 16.01.2019р., в якому було зафіксовано факт виконання позивачем (та її чоловіком гр. ОСОБА_2 ) будівельних робіт з реконструкції житлового будинку (т.б. надбудови мансардного поверху) по АДРЕСА_1 , без отримання права на виконання таких робіт, а також факт експлуатації неприйнятого в експлуатацію цього об`єкту будівництва, чим порушено вимоги ч.1 ст.34, абз.1 ч.2 ст.36, ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз.2 п.5, п.п.12,13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» №466 від 13.04.2011р.

Одночасно із вказаним вище актом перевірки, 16.01.2019 року відносно позивачки головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління ДАБК ОМР Сафоновим А.Б. також було складено 2 (два) протоколи про адміністративне правопорушення, відповідальність за які передбачені ч.5, ч.9 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та Припис від 16.01.2019 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил» згідно якого позивачка була зобов`язана у термін до 16.03.2019 року усунути порушення вимог містобудівного законодавства, шляхом отримання в установленому законом порядку права на виконання підготовчих та будівельних робіт за даною адресою або приведення житлового будинку у попередній стан; усунути порушення вимог містобудівного законодавства шляхом оформлення документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А як передбачено приписами ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, т.б. з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про архітектурну діяльність», Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», «Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» (затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553), «Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт» (затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №466), ЦК України та іншими законодавчими актами, в редакціях, що діяли на момент проведення спірних перевірки та винесення позивачем оскаржуваних приписів та постанов.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011р. встановлює правові і організаційні основи містобудівної діяльності та спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI, «державний архітектурно-будівельний контроль» - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, приписами п.п.2,5 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» (затв. Постановою КМУ від 23.05.2011р. №553) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок за територіальним принципом та з дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт, виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.

Пунктом 7 вказаного Порядку №553 передбачено, що «позаплановою» перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставою ж для проведення «позапланової» перевірки є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати 5-ти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва (п.9 Порядку №533).

При цьому, посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані: у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством; за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю; надсилати повідомлення про проведення планової перевірки суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручати особисто під розписку керівнику суб`єкта містобудування чи його уповноваженій особі із зазначенням дати початку та дати закінчення перевірки не пізніше ніж за десять днів до її початку (п.12 Порядку №533).

Суб`єкт же містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, в свою чергу, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства;перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень;бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю;за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки (п.13 Порядку №533).

А відповідно до приписів п.14 Порядку №533, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; одержувати примірник припису органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Так, дійсно, згідно із ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання, містобудівної документації» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Аналогічні положення містяться і в п.12 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Окрім того, як вже зазначалося вище, ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До того ж, при цьому ще слід вказати й про те, що статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення містяться і в ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, зі змісту якого видно, що кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Як слідує зі змісту ст.9 КУпАП, «адміністративним правопорушенням» (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під «складом адміністративного правопорушення» розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. «Суб`єктивна сторона» - це внутрішній бік проступку, це психічні процеси, які відбуваються в свідомості суб`єкта, що характеризують його волю, викривають думки, наміри.

Так, відповідно до вимог ст.10 КУпАП, «вина» є обов`язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Як вбачається з приписів ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно ж до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як слідує зі змісту положень ст.254 КУпАП, при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення, складається у 2-х екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При чому, як передбачає ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Згідно з ст.268 КУпАП України, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При чому, необхідно зауважити, що у відповідності до вимог ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються ст.ст.279-1-279-4 цього Кодексу.

Одночасно також слід звернути увагу й на те, що відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно із ч.5 ст.96 КУпАП, виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною 4 цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від 500 до 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А згідно із ч.9 ст.96 КУпАП, експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною 8 цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від 500 до 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

«Об`єктом даного адміністративного проступку» є суспільні відносини у сфері безпеки будівництва (ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності").

Безпосередній об`єкт - встановлений порядок будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд, їх проектування, розміщення та експлуатації.

«Об`єктивна сторона правопорушення» у даному конкретному випадку виражається у таких формах:

2) виконання підготовчих робіт без направлення повідомлення про початок виконання зазначених робіт у випадках, коли направлення такого повідомлення є обов`язковим, а також наведення недостовірних даних у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт;

5) виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об`єктів І категорії складності;

6) виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання;

7) експлуатація об`єктів будівництва, які не прийняті в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів І категорії складності;Всі склади формальні.

«Суб`єкт адміністративного проступку» - спеціальний (посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності) у чч.3-18 цієї статті; як громадяни, так і посадові особи - у чч.1 і 2 цієї статті.

«Суб`єктивна сторона правопорушення» визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Отже, враховуючи зазначені вище норми діючого у цій сфері законодавства, та приймаючи до уваги правило, встановлене ст.10 КУпАП, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.5 і ч.9 ст.96 КУпАП, визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, при винесенні оскаржуваних постанов відповідач виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною та підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, т.б. актом перевірки, протоколами та приписом.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивачка та її представник послідовно та категорично заперечують факт вчинення цих адміністративних правопорушень.

Так, з матеріалів справи та пояснень позивачки вбачається, що спірний 2-поверховий житловий будинок (з горищем, а не мансардним поверхом, про що свідчить навісна (розкладна) вмонтована драбина розміром 1200мм. х 600мм. для доступу з 2-го поверху будинку до горища) загальною пл.114 кв.м вона придбала 28.12.2017р. (договір купівлі-продажу реєстр.№2656) для комфортного життя своєї родини. Вмонтоване ж вікно на горищі у фронтоні даху, утеплення фасадних стін та даху, батареї опалення, облаштування полу для укріплення перекриття будинку, які на думку перевіряючого нібито були виконані позивачем та її чоловіком, насправді фактично були зроблені ще забудовником (т.б. продавцем) підчас будівництва цього житлового будинку, і ці роботи, на переконання позивача та її представника, не є реконструкцією будинку, не потребували виготовлення будь-якої дозвільної документації та за їх виконання попереднім власником позивачка відповідати не повинна.

Так, склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Адміністративне правопорушення може мати місце лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Відповідно ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

А згідно з п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вказані вище норми КУпАП, для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.5 та ч.9 ст.96 КУпАП, відповідач повинен був встановити: дату та місце скоєння правопорушення; надати беззаперечні докази того, що саме позивачем була здійснена реконструкція; довести що позивач усвідомлював суспільну небезпечність, т.б. по-перше - виконав будівельні роботи із реконструкції житлового будинку, без отримання права на виконання таких робіт, по-друге, експлуатував не прийнятий в експлуатацію об`єкт будівництва; передбачав можливість настання негативних наслідків, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Між тим, як встановлено з матеріалів справи, відповідач не надав до суду обох інстанцій належних та допустимих доказів, які беззаперечно вказують та підтверджують факт того, що саме позивачем виконувалися будівельні роботи по реконструкції або переобладнанню даху будинку шляхом надбудови мансардного поверху (замість існуючого горища), та не вказав які саме будівельні норми України забороняють власникам приватних будинків експлуатувати влаштоване у горищному просторі приміщення із подальшим влаштуванням системи опалення, та подальшу експлуатацію його, як підсобного приміщення для власних потреб. Також відповідач не надав і доказів того, що спірне приміщення на горищі приватного будинку є житловим та експлуатується позивачем саме як житлова кімната.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

А згідно із приписами статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Так, у відповідності до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1,4 статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст. 74 КАС України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Разом з тим, в наданих Управлінням ДАБК ОМР доказах (акт перевірки, протоколи, фото-фіксація) не міститься достовірних даних про вчинення саме позивачем спірних правопорушень, передбачених ч.ч.5,9 ст.96 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем по справі не доведено, та в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази вчинення саме позивачем, зазначеного в оскаржуваних постановах №049/19 та №050/19 від 30.01.2019 року (які були винесені без участі та без урахування пояснень особи, яка притягується до адм. відповідальності) адміністративного правопорушення.

Крім того, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, також вважає, що у даному випадку відсутня і об`єктивна сторона цих правопорушень.

Так, як вже зазначалося вище, об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діяннями і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Також, при цьому, ще слід звернути увагу й на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надано судам обох інстанцій належних і беззаперечних доказів фактів своєчасного повідомлення позивачки та її присутності при складанні спірних акту перевірки та протоколів від 16.01.2019р. (які, зі слів представника відповідача, фактично складалися після перевірки в приміщенні УДАБК), в яких до речі, в порушення вимог ст.256 КУпАП, не зазначено усіх (повних) даних про особу позивача, яка притягується до відповідальності, відсутні в них і її підписи та відмітки про роз`яснення їй прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, а також не забезпечено право на захист.

Отже, за таких обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані постанови начальника Управління ДАБК Одеської міської ради №049/19 та №050/19 від 30.01.2019р. про накладення на позивачку штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності підлягають скасуванню у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

До того ж, ще раз слід зазначити, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.286,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14.11.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: Д.В. Запорожан

Т.М. Танасогло