Справа № 640/21400/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 листопада 2019 року м. Київ № 640/21400/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шейко Т.І.,

розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовомГромадської організації «Центр соціальних програм розвитку освіти»
доДержавного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Ярослава Івановича
провизнання дій протиправними, рішень та їх скасування
встановив:

Громадська організація «Центр соціальних програм розвитку освіти» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоник Ярослава Івановича, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Ярослава Івановича щодо внесення 24 жовтня 2019 року запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 9008199 в частині зміни керівника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ();

- скасувати реєстраційний запис №9008199 внесений 24 жовтня 2019 року державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Ярославом Івановичем до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Національного медичного університету імені О.О. Богомольця () в частині зміни керівника.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Ярославом Івановичем в порушення норм Основного Закону України, а саме не виконання судового рішення, яке набрало законної сили, вчинено оскаржувану реєстраційну дію, крім цього зауважено про відсутність будь-якої особи, уповноваженої на підписання заяви про внесення змін до відомостей про юридичну особу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду заявлений позов не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

У позовній заяві позивач, стверджуючи, що спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства наголошував на тому, що предметом оскарження у даній справі є спір юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження рішення останнього.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року № 11-192апп18 зазначив, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що рішенням, прийнятим державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Ярославом Івановичем 24 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 9008199 в частині зміни керівника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ().

В той же час, між позивачем та державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Ярославом Івановичем відсутній спір про право, проте такий спір може існувати між відповідачем та третьою особою Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця щодо внесення змін в частині зміни керівника, оскільки спірним рішенням змінено останнього.

Суд наголошує на тому, що позивачем оскаржується до адміністративного суду дія суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, пов`язана з реєстрацією змін до установчих документів Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, внесенням відомостей щодо зміни керівника, посилаючись при цьому на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації.

Проте, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спір з приводу оскарження реєстраційних дій з державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та внесення змін до відомостей про юридичну особу, що пов`язані зі змінами в установчих документах - не є публічно-правовим, оскільки оскаржуваним діям передує невирішений корпоративний спір, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією змін керівника юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 826/1934/17, від 5 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а.

Більше того, відповідно до пунктів 2, 3 частини другої статті 15 Закону України «Про вищу освіту» засновник (засновники) закладу вищої освіти або уповноважений ним (ними) орган укладає в місячний строк контракт з керівником закладу вищої освіти, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, а саме з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 жовтня 2019 року засновником Національного медичного університету імені О.О. Богомольця є Міністерство охорони здоров`я України.

Тому, внесенню змін щодо зміни керівника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця передувало або повинно було передувати укладання контракту з призначеним керівником.

З врахуванням наведеного суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Громадської організації «Центр соціальних програм розвитку освіти» до Державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Ярослава Івановича про визнання дій протиправними та їх скасування.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко