Справа № 420/5908/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5908/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (; адреса: пр-т Шевченка, 16, м. Подільськ, Одеська область, 66300) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2019 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Баланюк Марини Володимирівни від 09 березня 2015 року у виконавчому провадженні ВП №46777284 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ, витребувано матеріали виконавчого провадження №46777284, призначено судове засідання на 11.11.2019 року.

У судове засідання 11.11.2019 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та своєчасно. 11.11.2019 року за вх.№41998/19 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч.1 ст.205 КАСУ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.9 ст.205 КАСУ якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування вимог позову позивач вказує, що за результатом ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №46777284 ним було з`ясовано наявність щодо нього виконавчого провадження про примусове виконання рішення у справі №755/28864/14ц. Разом з тим, державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 109839,38 грн. Позивач не погоджується із вказаною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а в обґрунтування цього зазначає, що:

по-перше, позивач був позбавлений можливості добровільного виконання рішення суду без застосування до нього заходів примусового виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору за таке примусове виконання. Постанова про відкриття виконавчого провадження не була направлена позивачу рекомендованою кореспонденцією, як того вимагає ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження». Відсутність перевірки факту самостійного виконання боржником рішення суду та отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження свідчить про відсутність правових підстав у державного виконавця для стягнення суми виконавчого збору;

по-друге, оскаржувана постанова не відповідає формі та вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не містить дати набрання законної сили та строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

11.11.2019 року за вх.№ЕП/8686/19 від представника відповідача надійшли заперечення на позов. У вказаних запереченнях представник Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вказує, що всі вчинені виконавцем дії відповідають нормам чинного законодавства. Крім цього, представник акцентує увагу на тому, що позивачу було відомо про наявність щодо нього виконавчого провадження про стягнення з його пенсії сум виконавчого збору, а тому позивач звернувся до суду із порушенням строку для такого звернення.

Дослідивши наявні матеріали, проаналізувавши доводи учасників справи, суд встановив наступне.

02 березня 2015 року головним державним виконавцем державної виконавчої служби Котовського (Подільського) міжрайонного управління юстиції в Одеській області Баланюк Мариною Володимирівною винесено постанову ВП № 46777284 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/28864/14-ц, виданого 21 грудня 2014 року, щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк заборгованості в розмірі 1 090 389,86 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 7 760,33 грн., стягнення судового збору відповідно до ст. 88 ЦПКУ у розмірі 243,60 грн. (а.с.11).

Боржнику встановлено 7 денний строк для добровільного виконання рішення.

Постановою державного виконавця ВП №46777284 від 09 березня 2015 року вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 109839,00 грн. (а.с.12).

16 травня 2018 року головним державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чубаковою Мариною Володимирівною на підставі заяви стягувача від 03 травня 2018 року про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, згідно п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.14).

Того ж дня, постановою про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження виведено постанову про стягнення виконавчого збору ВП 46777284 від 09 березня 2015 року в окреме виконавче провадження (а.с.13).

23 травня 2018 року головним державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чубаковою М.В. винесено постанову ВП №56468090 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови б/н Подільського МВДВС Котовського ГТУЮ в Одеській області від 09 березня 2015 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області 109839,38 грн. (а.с.15).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до положень ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач при поданні позовної заяви зазначив, що про порушення його прав він дізнався 23.09.2019 року після ознайомлення із матеріалами виконавчих проваджень №46777284 та №56468090. Даний факт підтверджується також наявною у матеріалах справи заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчих проваджень від 16.09.2019 року (а.с.16), де міститься відмітка позивача про ознайомлення 23.09.2019 року.

Відповідач зазначає, що стягнення суми виконавчого збору з пенсії позивача здійснюється на підставі Постанови від 23.05.2018 року №56468090, а тому позивач мав би знати про порушення його прав з моменту стягнення з нього відповідних сум.

При вирішенні питання щодо встановлення моменту, коли позивач дізнався про порушення його прав, суд керується не лише твердженнями сторін, а документальним підтвердженням наголошених ними обставин. Позивачем надано заяву про ознайомлення із матеріалами виконавчих проваджень від 16.09.2019 року (а.с.16), де міститься його підпис про ознайомлення 23.09.2019 року.

Відповідач, у свою чергу, керується припущеннями стосовно того, коли позивач міг би дізнатись про порушення його прав, не спростовуючи надані позивачем докази та пояснення будь-яким чином.

За умови наявності документального підтвердження позивача його позиції щодо моменту, коли він дізнався про порушення його прав, суд вважає строк звернення до суду не пропущеним, адже позовна заява подана 01.10.2019р. поштою.

Крім цього, суд наголошує, що доводи відповідача у даному контексті не заявлені із вимогою залишення позову без розгляду у порядку ст.240 КАС України, а тому розглядається судом як заперечення проти позову.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Спірні правовідносини виникли та оскаржувана постанова була прийнята під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (далі Закон №606).

Відповідно до Закону №606 державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону №606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати, рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частина 1 статті 28 Закону №606 передбачала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Статтею 11 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 5 ст. 12 Закону №606 передбачено, що сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа про зміну місця роботи.

Водночас, Законом №606 встановлено обов`язок державного виконавця повідомляти сторін виконавчого провадження про вчинення виконавчих дій.

Таким чином, Закон №606 визначає взаємні обов`язки боржника та державного виконавця щодо повідомлення інших учасників виконавчого провадження щодо вчинюваних у такому провадженні дій. З урахуванням чітко встановлених строків для виконання дій у виконавчому провадженні дотримання зазначеного обов`язку є гарантією належного проведення виконавчих та інших дій у провадженні.

Так, згідно з ч. 1 ст. 31 Закону №606 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Позиція позивача у даній справі ґрунтується, зокрема, на тому факті, що його не було повідомлено у встановленому чинним законодавством порядку про відкриття щодо нього виконавчого провадження. Це позбавило його можливості добровільно виконати рішення суду та виключити можливість стягнення виконавчого збору з нього у зв`язку із примусовим виконанням рішення.

Матеріали справи не місять документального підтвердження направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2015р. на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією, як це визначено ч.1 ст.31 Закону №606. У якості додатку до заперечення від 11.11.2019 року відповідачем зазначено «матеріали виконавчого провадження на 28 арк.», однак таких матеріалів не надано до суду, про що складено Акт від 11.11.2019 року №476.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлена відсутність доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №46777284 від 02.03.2015 року.

Аналіз ч.1 ст.31 Закону №606 свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 07.08.2018 року у справі №916/1605/15-г.

Таким чином, відсутні докази, що державний виконавець виконав вимог ч.1 ст.31 Закону №606, перевірив факт отримання боржником постанови, пересвідчився у тому, що боржник обізнаний щодо надання йому строку для добровільного виконання виконавчого документа.

Заперечення відповідача не містять жодних доводів по суті спору, а лише вказують на процесуальні аспекти розгляду справи, оцінку яким судом було надано вище.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню як протиправна.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі встановлених судом обставин, за результатом оцінки наявних письмових доказів суд дійшов висновку про задоволення позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1098,40 грн. (а.с.4), отже на підставі ст.139 КАС України суд дійшов висновку про стягнення з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплаченого судового збору у розмірі 1098 (одна тисяча дев`яносто вісім) грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (; адреса: пр-т Шевченка, 16, м. Подільськ, Одеська область, 66300) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Баланюк Марини Володимирівни від 09 березня 2015 року у виконавчому провадженні ВП №46777284 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Стягнути з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1098 (одна тисяча дев`яносто вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 287,293 КАС України (10 днів з дня проголошення).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.