Справа № 809/4469/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Київ

справа №809/4469/15

касаційне провадження №К/9901/27586/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 (суддя Черепій П.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 (головуючий суддя - Нос С.П., суддів: Кухтей Р.В., Яворський І.О.) у справі № 809/4469/15 за позовом Державного підприємства «Рогатинське лісове господарство» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Рогатинське лісове господарство» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.12.2015 № , від 25.12.2015 № , від 25.12.2015 № .

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 11.02.2016 позов задовольнив повністю.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24.11.2016 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 залишив без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДФС в Івано-Франківській області оскаржило їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.10 статті 137 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 1, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 2, 9, 11, 71, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує, що контрагент позивача-нерезидент «ZORTEX BUSINESS LLP» ліквідований 15.07.2014, що, відповідно, ставить під сумнів вчинення між ним і Державним підприємством «Рогатинське лісове господарство» правочинів після цієї дати та здійснення експортних операцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Рогатинське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при взаємовідносинах з Компанією «ZORTEX BUSINESS LLP» за період з 01.01.2013 по 01.04.2015, результати якої оформлено актом від 17.12.2015 № 352/09-19-22-07-13/22192916.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про недотримання позивачем вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку із порушенням строків повернення валютної виручки. Зокрема, Головне управління ДФС в Івано-Франківській області стверджує, що оскільки Компанія-нерезидент «ZORTEX BUSINESS LLP» ліквідована 15.07.2014, усі платежі після цієї дати здійснені не за поставлений підприємством товар відповідно до контрактів від 18.10.2013 № 9 і від 26.12.2013 № 1 та обумовлює недотримання ним строків повернення валютної виручки за вантажними митними деклараціями, складеними після 15.07.2014.

Крім того, у зв`язку із цим орган доходів і зборів дійшов висновку про порушення платником правил підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.10 статті 137 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки сума отриманих коштів від цього нерезидента в період після 15.07.2014 у рахунок оплати за поставлений товар є безповоротною фінансовою допомогою, а тому повинна бути віднесена до доходів позивача за 2014 рік, що також призвело до порушення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та вплинуло на заниження Державним підприємством «Рогатинське лісове господарство» авансових внесків за період з березня 2015 року по грудень 2015 року на загальну суму 203247,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 25.12.2015 прийнято податкові повідомлення-рішення: № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 270996,00 грн. за основним платежем та 135498,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 203247,00 грн. за основним платежем та 50811,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1650491,03 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.21-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України є сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що експорт (експорт товарів) - це продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

За правилами підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Крім того, за змістом статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Водночас цією нормою передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, Правлінням Національного банку України прийнято постанови «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» від 20.08.2014 № 515, «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» від 20.11.2014 № 734, «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014 № 758, «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.03.2015 № 160, пунктом 1 яких встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

У справі, що розглядається, судовими інстанціями встановлено, що між Державним підприємством «Рогатинське лісове господарство» (продавець) та Компанією-нерезидентом «ZORTEX BUSINESS LLP» (Велика Британія) (покупець) укладено контракти від 18.10.2013 № 9 та від 26.12.2013 № 1 на поставку пиловника букового (першого, другого, третього сортів) та техсировини ГОСТ 9462-88 у загальній кількості 1000 м. куб. та 350 м. куб. відповідно.

Про виконання умов вказаних правочинів, з урахуванням додаткових угод до них, свідчать подані позивачем вантажні митні декларації, накладні, електронні інвойси до митних декларацій, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, специфікації, виписки з банківського рахунку, карантинні сертифікати, екологічні декларації.

Водночас, обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, відповідач з посиланням на відомості з офіційного сайту Великої Британії - Companies House, розміщеного за адресою: http://wck2.companieshouse.gov.uk, наголошував на тому, що Компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» (Велика Британія) ліквідована 15.07.2014, що, на переконання органу доходів і зборів, обумовлює неможливість здійснення експортних поставок на адресу цієї юридичної особи після вказаної дати.

Утім, судами з`ясовано, що відповідно до протоколу зборів засновників від 14.07.2014 контрагент позивача лише змінив реєстраційну адресу в межах однієї країни, Компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» є діючою юридичною особою та зареєстрована за адресою: SUITE 20 12 SOUTH BRIDGE EDINBURGH SCOTLAND EH1 1DD UNITED KINGDOM.

При цьому факт реального постачання товарів саме на адресу Компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» та отримання від неї позивачем виручки в охоплений перевіркою період підтверджено митними деклараціями та первинними бухгалтерськими документами, а органом доходів і зборів жодних доказів на підтвердження фіктивного (безтоварного) характеру здійснених поставок не представлено та відповідних доводів не наведено.

За таких обставин висновок попередніх судових інстанцій про неправомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваних актів індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 809/4469/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк