Справа № 540/713/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 540/713/19
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді Єщенка О.В.
суддів Димерлія О.О.
Коваля М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 01.11.2018 року; визнати протиправною бездіяльність Управління щодо не призначення пенсії позивачу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 31.08.2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, із проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування позову зазначено, що з метою реалізації права на пенсію позивач у встановленому порядку подав відповідачу заяву про призначення пенсії за віком. Однак, Управління відмовило у задоволенні вказаних вимог з посиланням на те, що документ, який посвідчує особу позивача, не відповідає порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії; у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача; позивачем не надано належним чином завірених копій документів. Відмову у призначенні пенсії позивач вважає незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в листі від 01.11.2018 р. № 26-84/02-04. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.10.2017 року, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, неповному з`ясуванні судом обставин справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується звітами про надсилання повісток засобами електронного зв`язку, від представників позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, в судове засідання вони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується нотаріально засвідченою копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

В 2000 році позивач виїхав з України до держави Ізраїль на постійне місце проживання, де був прийнятий на облік консульським відділом посольства України у державі Ізраїль.

31.08.2016 року представник ОСОБА_1 звернувся в Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області із нотаріально посвідченою та апостильованою заявою позивача про призначення пенсії за віком разом з необхідними копіями та оригіналами документів.

На час подання заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла 67 року, власну трудову діяльність мала як на території України, так і колишнього СРСР, що підтверджується записами трудової книжки.

Листами управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області від 20.09.2016 року №9306/09, від 21.12.2016 року №4662/02 повідомлено представника позивача про недотримання ОСОБА_1 вимог щодо особистого звернення із заявою про призначення пенсії та про необхідність надання до пенсійного органу оригіналу паспорта або посвідки з місця проживання, з відмітками реєстрації позивача на території України.

05.01.2017 року представник позивача особисто подав до УПФУ у Генічеському районі Херсонської області заяву про призначення пенсії за віком разом із необхідними для призначення пенсії оригіналами документів. Однак орган пенсійного фонду повторно направив на адресу заявника лист за №363/02 від 19.01.017 року, яким повідомлено про необхідність звернення заявника або її представника особисто з наданням оригіналів документів.

Не погоджуючись із висновками Управління, позивач оскаржив вказані дії в судовому порядку.

Так, постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 06 червня 2017 року по справі №653/921/17 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області повторно розглянути подану представником позивача заяву щодо призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

Вказане судове рішення органом пенсійного фонду не оскаржено та на його виконання УПФУ в Генічеському районі Херсонської області листом №2336/03 від 05.10.2017 року повідомило представника позивача про відмову у призначенні пенсії позивачу на аналогічних підставах, посилаючись на рішення (протокол) №18 від 07.07.2017 року, в якому викладені наступні підстави для відмови: відсутність у ОСОБА_1 громадянства України, ненадання паспорта громадянина України, відсутність реєстрації на території України, неналежне внесення запису про зміну прізвища в трудовій книжці.

24.10.2017 року представник позивача особисто подав до ПФУ в Генічеському районі Херсонської області заяву про призначення пенсії за віком разом з копією паспорта позивача для виїзду за кордон, нотаріально посвідченого та апостильованого, ідентифікаційним номером ОСОБА_1 , зазначивши, що оригінал трудової книжки вже отриманий управлінням 10.01.2017 року.

Листом від 30.10.2017 року №2596/02 УПФУ в Генічеському районі Херсонської області надало роз`яснення підстав відмови в призначені пенсії позивачу, вказавши, що такими порушеннями є недотримання вимог Порядку, а саме: ненадання паспорту громадянки України, відсутність реєстрації на території України, внесення записів в трудову книжку про заміну прізвища з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і в організаціях, а також пославшись на своє попереднє рішення, яке викладене в протоколі №18 від 07.07.2017 року.

З 08.11.2017 року УПФУ в Генічеському районі Херсонської області реорганізоване в ГУ ПФУ у Херсонській області.

Не погоджуючись із вказаними діями Управління, представником позивача повторно оскаржено відмову у призначенні пенсії в судовому порядку.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року по справі №821/721/18 визнано неправомірною відмову Управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області, викладену в листі від 30.10.2017 року №2596/02, зобов`язано Управління прийняти до розгляду заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.10.2017 року.

Зазначене судове рішення в касаційному порядку не оскаржено, є чинним та на його виконання Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області листом від 01.11.2018 року №2684/02-04 повідомило представника позивача про прийняття 20.09.2018 року рішення про відмову в призначені позивачу пенсії за віком №23.

Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, Управління зазначило, що 29.08.2016 року гр. ОСОБА_2 , як довірена особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із письмовим зверненням, надісланим поштовим відправленням.

До звернення додані наступні документи: заява про призначення пенсії від 28.07.2016 року; копія паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 (серія НОМЕР_2 ) виданий 23.01.1998 року (паспорт дійсний до 23.01.2018)); трудову книжку; копія диплому про навчання в Санкт-Пітербургському Військово-морському, училищі ім. М.В. Фрунзе; копію особистої декларації; копію довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 та ще чотирьох осіб бути її представниками.

Управління вказало, що копії цих документів нотаріально не завірені належним чином (надано копії з нотаріально посвідчених документів, замість безпосередньо нотаріально засвідчених копій).

Оскільки звернення за призначенням пенсії здійснено з порушенням вимог Порядку та вищезазначених нормативно-правових актів України, рішенням Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20.09.2018 року №23 гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону.

Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який виїхав за кордон на постійне місце проживання, має право на призначення заявленої пенсії та підтвердив це право у встановлено порядку, у тому числі і в судовому.

Водночас, оскільки пенсійним органом не досліджувалось питання наявності або відсутності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком, суд першої інстанції вказав на неможливість перебирати на себе функції пенсійного фонду та обраховувати загальний, спеціальний стаж роботи позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 24.10.2017 року разом із доданими до неї документами, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у позивача права на пенсію.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, проте таким, що не у повній мірі відповідає нормам матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (в редакції, яка діяла до 07.10.2009 року) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду, припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Колегія суддів враховує, що згідно із ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Висновки Конституційний Суд України кореспондуються із висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року.

Таким чином, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №25-рп/2009, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату пенсії незалежно від його місця проживання.

Разом з цим, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1.

Пунктом 2.1 Порядку від 25.11.2005 року №22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначенні пенсії, зокрема: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637,; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 року (додатки 1, 3 до Положення); за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи, та інші.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (п. 2.22 Порядку №22-1). Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (п.2.23 Порядку №22-1).

Згідно із п. 2.9 Порядку від 25.11.2005 року №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (п. 4.1 розділ IV Порядку №22-1).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Пунктом 4.2 Порядку від 25.11.2005 року №22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру , копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно із п. 4.3 Порядку від 25.11.2005 року №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п. 4.7 Порядку №22-1).

Аналіз наведених норм показав, що призначення пенсії здійснюється в заявочному порядку та із додання до заяви вичерпного переліку документів, у тому числі, що підтверджують стаж роботи та нарахування заробітної плати.

Вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції вірно враховано, що вимоги позивача про призначення пенсії за віком реалізовані на підставі відповідної заяви, підтверджені необхідними документами, у тому числі паспортом для виїзду за кордон та трудовою книжкою.

Наявність права на призначення заявленої пенсії неодноразово підтверджено в судовому порядку та відповідними рішенням суду, які набрали законної сили, є чинними та скасовані, підтверджена неправомірність дій органу пенсійного фонду під час відмови у задоволенні вимог заявника.

У зв`язку із чим та з огляду на норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що повторна відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії з тих самих підстав, які вже визнані в судовому порядку неправомірними, є недопустимою, суперечить основним засадам і гарантіям про соціальне забезпечення особи та безумовно свідчить про незаконність дій суб`єкта владних повноважень під час вирішення питання про призначення соціальних виплат.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду встановлено, що 07.08.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області призначено позивачу пенсію за віком з 27.10.2017 року та розмір пенсії склав у сумі 1 373 грн., оскільки під час її розрахунку не взято до уваги відомості трудової книжки через відсутність оригіналу вказаного документа.

Натомість апеляційний суд враховує, що фактично спірні правовідносини виникли з 31.08.2016 року, тобто з дати першого звернення позивача за пенсією та судовими рішеннями в інших справах та за матеріалами цієї справи вбачається, що представником позивача на вимогу органу пенсійного фонду вже надавався оригінал трудової книжки.

Зазначені обставини свідчать про те, що у розпорядженні органу були всі необхідні документи, які дають органу пенсійного фонду можливість призначити пенсію позивачу з дати звернення із заявою за пенсією та врахувати у складі її розміру відомості щодо трудового стажу за записами трудової книжки.

У зв`язку із чим, колегія суддів не може прийняти повідомлені відповідачем обставини як доказ виконання свого обов`язку та вважати відповідне рішенням органу пенсійного таким, що відновлює порушені права та інтереси заявника.

Таким чином, оскільки повторна відмова у призначенні пенсії не ґрунтується на законі, відповідачем не заперечується наявність у позивача права на пенсію за віком, прийняте рішення відповідача суперечить чинному законодавству, а у розпорядженні органу пенсійного фонду є всі матеріали, необхідні для обчислення трудового стажу та заробітку заявника, колегія суддів з урахуванням усіх цих обставин у сукупності вважає, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є саме висновок про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії в судовому порядку.

Водночас, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначаються правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно змісту статті 1 вказаного Закону визначається, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, згідно вимог статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.

У спірних правовідносинах відповідачем не вирішувалось питання про призначення позивачу пенсії у встановленому порядку, не здійснено нарахування належної пенсії, а так само відповідач не відмовляв позивачу у компенсації втрати частини доходу, індексації.

За таких обставин, колегія суддів вважає передчасними вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити ці дії в судовому порядку.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, викладену у листі від 01.11.2018 року, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 31.08.2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль