Справа № 607/4263/17
Суддя: Грицай К. М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2019 Справа №607/4263/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Грицай К.М.

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: заявника ОСОБА_1 ,

представника відповідача Нацюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2017 року в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2017 року в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку пенсії.

В обґрунтування заяви зазначає, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017 року йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку. Вказана постанова оскаржувалась в апеляційному та касаційному порядку, однак Верховний суд його касаційну скаргу залишив без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року - без змін. При винесенні рішення 22 вересня 2017р. по справі №607/4263/17, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області та Верховний суд України не врахував всі обставини справи, а саме: що на момент звернення до пенсійного фонду ч.10 ст.21 «Про службу в органах місцевого самоврядування» була збережена і скасована лише з 01.10.2017 року, а при розгляді його позовної заяви в судах помилково застосували положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-УІІІ до частини 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Зазначено, що дані обставини є нововиявленими, оскільки вони не були йому відомі на час розгляду справи в суді та не досліджувались судом.

Крім того, зазначає, що під час розгляду його справи в судах встановлено, що п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 2.03.2015р. визнано неконституційним рішенням конституційного суду України №4-рп /2016 від 8.06.2016р. і признано п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» №213 - від 02.03.2015р. - неконституційними. Невизнання цього буде порушуватись рівність прав усіх людей, а дані права гарантуються ст. 21. ст.22 Конституції України і при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод і не допускається будь-яка дискримінація у відповідності до ст. 14 Європейської конвенції з прав людини, ст. 6 Конвенції. Зазначені обставини є виключними , оскільки не досліджувались судом і мають істотне значення для прийняття рішення. Вказує, що про дані обставини йому стало відомо, коли з`явилась нова редакція закону 19.12.2018 року із внесеними змінами щодо визнання закону неконституційним.

Просить суд скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017 року та задовольнити його позов про визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку пенсії.

08 липня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за вищевказаною заявою.

10 вересня 2019 року ухвалою суду заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Дзюбича В.Л. задоволена.

18 вересня 2019 року справа прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження суддею Грицай К.М.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив задоволити, посилаючись на мотиви, які викладені у його заяві.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке є правонаступником Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зв`язку із його припиненням на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 «Деяк питання функціонування органів Пенсійного фонду України» в судовому засіданні відносно задоволення заяви заперечив, подавши письмові заперечення. Зазначає, що на вказані нововиявлені обставини заявник посилався у своїй апеляційній та касаційних скаргах, а тому вони не є нововиявленими, оскільки вже були досліджені судом касаційної інстанції і були відомі ОСОБА_1 , оскільки зазначались при написанні касаційної скарги. Також вказує, що пункт 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року втратив чинність лише в частині, щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів. Тому просить суд у задоволенні заяви про перегляд постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017 року за нововиявленими та виключними обставинами відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до наступних висновків.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку відмовлено.

Як вбачається зі змісту постанови, під час розгляду справи суд встановив, що на час звернення позивача до суду чинною була норма частини 10 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-III прийнятий 07.06.2001 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII прийнятий 02.03.2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VII від 02.03.2015 року не скасований, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнані неконституційними, а до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, тому відповідно, з вказаної дати скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-III від 07.06.2001 року.

Вказана постанова оскаржувалась в апеляційному та касаційному порядку.

Ухвалою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2017 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року - залишена без змін.

Із касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що в обґрунтування своїх вимог він посилається на ту обставину, що на момент звернення до пенсійного фонду (20.03.2017 р.) ч.10 ст.21 «Про службу в органах місцевого самоврядування» була збережена і той час закон був чинним, проте в нього постійно вносились зміни в тому числі і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VІІІ , проте судами ця обставина не досліджувалась при розгляді даної справи і даними судами трактується , як відсутність підстав для призначення йому пенсії, як посадовій особі місцевого самоврядування (арк. справи 72) за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку пенсії.

Вказана обставина розглядалась та була досліджена Верховним судом та посилання позивача на таку обставину були відхилені як безпідставні, про що вказано в пункті 18 ухвали Верховного суду від 21 травня 2018 року.

Відповідно до ч.2 статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Таким чином, обставина, на яку посилається ОСОБА_1 , а саме, що на момент його звернення до пенсійного фонду ч.10 ст.21 «Про службу в органах місцевого самоврядування» була збережена і скасована лише з 01.10.2017 року, а при розгляді його позовної заяви в судах помилково застосували положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VІІІ до частини 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» була відома ОСОБА_1 на час розгляду справи в судах та ними досліджувалась.

З огляду на викладене обставина, на яку посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленою в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, тобто не є істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

ОСОБА_1 зазначає, що виключною обставиною є те, що п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року визнано неконституційним рішенням Конституційного суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 р.

Однак, 08.06.2016 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №1-8/2016, яким вирішено визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ лише в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, пункт 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року втратив чинність в частині щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів та не втратив чинність щодо норм про призначення пенсій за Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Тому, у даному випадку застосований судом при вирішенні справи закон не було визнано неконституційним, таким чином, обставина, на яку посилається заявник не є виключною обставиною згідно ч. 5 ст. 361 КАС України, а тому не може бути підставою для перегляду постанови Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/4263/17 від 22 вересня 2017 року.

Таким чином, зазначені позивачем у своїй заяві обставини, що виявлені ним після винесення постанови Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/4263/17 від 22 вересня 2017 року, не є нововиявленими та виключними обставинами і не можуть слугувати підставами для скасування постанови суду.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для перегляду та скасування постанови Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/4263/17 від 22 вересня 2017 року за нововиявленими та виключними обставинами, тому суд вважає, що заява ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 361, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про перегляд постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2017 року в адміністративній справі №607/4263/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання права на пенсійне забезпечення як посадовій особі органу місцевого самоврядування та проведення перерахунку пенсії за нововиявленими та виключними обставинами - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 11 листопада 2019 року.

Суддя /підпис/ К.М. Грицай

Згідно з оригіналом:

Суддя К.М. Грицай

Головуючий суддяК. М. Грицай