Справа № 320/1874/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року № 320/1874/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, третя особа: Генеральна прокуратура України, про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- зобов`язати Прокуратуру Донецької області здійснити перерахунок його заробітної плати в повному обсязі з урахуванням усіх премій, встановлених щомісячно відповідними наказами прокурора області чи інших уповноважених осіб, та усіх надбавок, що нараховані виходячи від розміру посадового окладу:

за період з 01.07.2015 по 31.12.2015 включно відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру» у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01.01.2015, з коефіцієнтом прокурора регіональної прокуратури 1.2,

за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 включно відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 11 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01.01.2016, з коефіцієнтом прокурора регіональної прокуратури 1,2,

за період 01.01.2017 по 29.03.2019 включно відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з коефіцієнтом прокурора регіональної прокуратури 1,2.

- зобов`язати прокуратуру Донецької області провести перерахунок усіх виплат, належних йому за період з 01.07.2015 по 29.03.2019 включно, зокрема заробітних плат на час оплачуваних відпусток, допомог на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, виплат у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, інших виплат, які вираховуються в залежності від розміру заробітної плати, з урахуванням розмірів заробітної плати, вказаних в першій позовній вимозі;

- зобов`язати прокуратуру Донецької області провести повний розрахунок по заробітній платі та інших виплатах з урахуванням їх розмірів, відповідно до пунктів першої та другої позовних вимог та з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

- зобов`язати прокуратуру Донецької області виплатити йому відшкодування в розмірі середнього заробітку за весь час затримки, а саме з 30.03.2019 по день фактичного розрахунку.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 15.09.2010 по 29.03.2019 працював на різних посадах в органах прокуратури Донецької області.

Відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат, однак, незважаючи на це, відповідачем у період з 01.07.2015 по 29.03.2019 його посадовий оклад вираховувався з посадового окладу, передбаченого Постановою КМУ № 505, а не ЗУ «Про прокуратуру».

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки нарахування з 01.07.2015 та виплата заробітної плати позивачу здійснена відповідно до положень Закону України "Про Прокуратуру", Постанов КМУ від 31.05.2018 №505, від 09.12.2015 №1013 та від 30.08.2017 №657.

Третьою особою подано до суду пояснення на позовну заяву, в яких вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу у порядку письмового провадження.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач працював з 15.09.2010 по 29.03.2019 в органах прокуратури Донецької області з них:

- 15.09.2010-04.07.2012 - старшим слідчим Прокуратури м. Авдіївки Донецької області;

- 05.07.2012-28.05.2013 - прокурором Прокуратури Ворошиловського району м. Донецька Донецької області;

- 29.05.2013 - 24.09.2014 старшим прокурором Прокуратури Ворошиловського району м. Донецька Донецької області;

- 25.09.2014 - 09.12.2014 старшим прокурором Краснолиманської міжрайонної прокуратури Донецької області;

- 10.12.2014 - 23.12.2014 прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Донецької області;

- 24.12.2014 - 11.08.2015 старшим прокурором цього ж відділу відповідного управління прокуратури Донецької області;

- 12.08.2015 - 18.02.2016 прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні;

- 19.02.2016 - 03.08.2016 прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні;

- 04.08.2016 - 29.03.2019 прокурором цього ж відділу управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності.

Позивач 28.03.2019 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати та виплатити йому за період з 01.07.2015 по день звільнення заробітну плату та інші виплати, виходячи з окладу, встановленого ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».

Прокуратура Донецької області листом від 08.04.2019 № 18-188 вих-19 повідомила позивача, що його заробітна плата розрахована згідно постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснювалися в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті на 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки для органів прокуратури.

Також зауважила, що за період роботи в прокуратурі Донецької області з позивачем були проведені усі розрахунки із заробітної плати своєчасно та в повному обсязі та жодного разу до відділу фінансування та бухгалтерського обліку не надходило від нього скарг про не донараховану заробітну плату.

Крім того вказала, що вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо перерахунку заробітної плати.

Позивач, не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Закон України "Про прокуратуру" прийнято 14 жовтня 2014 року , який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Отже, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.

Разом з тим, відповідно до положень статей 8 та 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частиною 9 статті 81 ЗУ "Про прокуратуру" передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ст. ст. 89 та 90 ЗУ "Про прокуратуру" фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Бюджетним кодексом України (ч. 1 та ч. 2 ст. 23) встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 №505 надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункти 2, 6).

Перехідними положеннями Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом (пп. 1 п. 13).

Однак, Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, тоді як реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України №505 та Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.

Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом України "Про прокуратуру".

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №825/575/16, від 03.07.2018 у справі № 810/1318/16.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги обставини даної справи у сукупності з наведеними нормами законодавства, а також те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України при прийнятті оскаржуваних рішень, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.