Справа № 420/1494/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року

Київ

справа №420/1494/17

адміністративне провадження №К/9901/44230/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів - Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року (суддя Стеценко О.С.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року (колегія суддів: Геращенко І.В., Арабей Т.Г., Міронова Г.М.) у справі № 420/1494/17 за позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, треті особи: Відділ освіти Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, Пісківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області, про визнання незаконними дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, треті особи: Відділ освіти Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, Пісківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області (далі - третя особи) про визнання незаконними дій в частині відмови в призначенні грошової допомоги згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; скасування рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 29 серпня 2017 року про відмову в призначенні грошової допомоги згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання зарахувати період роботи в Пісківській СШ (Пісківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів; в Пісківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області) з 15 серпня 1994 року по 21 серпня 2017 на посаді психолога, до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та страхового стажу на таких посадах, та прийняття рішення про призначення грошової допомоги згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21 серпня 2017 року.

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідачем відмова в призначенні грошової допомоги згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» є правомірною, оскільки у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж працівника освіти. Вказує, що відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанова Кабінету Міністрів від 04.11.1993 №909) значиться посада практичний психолог. Проте позивач працювала на посаді психолога. Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам відповідача щодо поняття посади «психолога» та «практичного психолога», які є різними, а про їх не ідентичність свідчить диплом про перепідготовку позивача, виданий Луганським педагогічним інститутом ім. Т.Г. Шевченка, із зазначенням присвоєння позивачу «кваліфікація психолога, практичного психолога в галузі освіти».

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Справу передано до Верховного Суду.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 1979 року згідно наказу № 69 від 31 серпня 1979 року по Новопсковському РВНО позивач призначена вчителем біології Пантюхинської ВІІІ. 01 вересня 1980 року згідно наказу № 52 від 15 серпня 1979 року по Новопсковському РВНО ОСОБА_1 . переведена вихователем групи продовженого дня Пантюхинської ВШ. 15 серпня 1983 року наказом № 42 від 15 серпня 1983 року по Новопсковському РВНО переведена з посади вихователя групи продовженого дня Пантюхинської ВШ на посаду вихователя групи продовженого дня Пісківської СШ. 01 вересня 1991 року наказом № 74-к від 01 вересня 1991 року по Новопсковському РВНО переведена викладачем тваринництва («преподавателех животноводства») цієї ж школи. 15 серпня 1994 року наказом № 46-к п. 4 від 15 серпня 1994 року по Новопсковському РВО переведена на посаду психолога цієї ж школи. 15 серпня 2003 року наказом № 35 від 24 липня 2000 року по РВО Пісківська середня школа перейменована в Пісківську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів. 12 березня 2009 року наказом № 45 від 12 березня 2009 року Пісківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів перейменована на Пісківську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Новопсковської районної раді Луганської області.

21 серпня 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення грошової допомоги згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 29 вересня 2017 року позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень, оскільки пільговий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 5 днів, що не дає права на призначення пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ та пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень». Період роботи в Пісківській СШ (Пісківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів; в Пісківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області) з 15 серпня 1994 року по 21 серпня 2017 року на посаді психолога не зараховано до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та стажу на таких посадах, так як відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанова Кабінету Міністрів від 04 листопада 1993 року № 909) значиться посада практичний психолог, а не психолог.

Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що робота позивача на посаді психолога є рівнозначною посаді практичного психолога, яка входить до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 04.11.1993 №909, а тому відповідач безпідставно не зарахував до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191.

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Постановою Кабінету Міністрів України № 1436 від 26 вересня 2002 року були внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 909 та існуючий список посад доповнено посадою «практичний психолог».

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи спірним є період роботи в Пісківській СШ (Пісківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів; в Пісківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області) з 15 серпня 1994 року по 21 серпня 2017 року на посаді психолога.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1980 року по 27 червня 1985 року навчалася в Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю «біологія».

30 червня 1994 року позивач закінчила факультет перепідготовки перспективних кадрів по нових напрямках науки Луганського педагогічного інституту ім. Т.Г.Шевченка за спеціальність «Психологія. Практична психологія в галузі освіти» та рішенням державної екзаменаційної комісії 30 червня 1994 року присвоєно кваліфікацію «психолога, практичного психолога в галузі освіти», що підтверджується дипломом про перепідготовку серії ДСК № 005737 від 30 червня 1994 року.

Відповідно до пункту 2 змін до Положення про психологічну службу системи України посади практичних психологів уводяться у штати дошкільних, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи загальної середньої освіти за умови наявності спеціалістів із фаховою освітою в межах коштів, передбачених єдиним кошторисом витрат, згідно з Типовими штатними нормативами закладів та установ освіти.

Згідно статей 21, 22 Закону України «Про освіту» та «Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» практичні психологи за своїм статусом належать до педагогічних працівників і, згідно з діючим законодавством, користуються всіма правами і гарантіями, передбаченими для них.

Щорічна відпустка і тривалість основної відпустки працівників психологічної служби так само, як і інших категорій педагогічних працівників, визначається Постановою Кабінету Міністрів України № 346, а саме: пункт 3 середні навчальні заклади - практичний психолог - 56 календарних днів.

Листом Міністерства освіти і науки України № 1/9 193 від 18 травня 2001 року було роз`яснено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти» до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки зараховується час роботи на посадах, передбачених Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963. Посада «практичний психолог» включена до даного переліку. Проте, до затвердження «Положення про психологічну службу в системі освіти України» (наказ Міністерства освіти України від 01 липня 1993 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 липня 1993 року за № 101) згадуються дві назви відповідної посади «психолог» (інструктивний лист Державного Комітету СРСР з народної освіти від 27 квітня 1989 року № 16 «Про введення посади психолога в закладах народної освіти»). У зв`язку з тим, що посадові обов`язки «психолога» - «практичного психолога» навчальних закладів і установ освіти не змінювалися, то запис у трудовій книжці «психолог» (або інших документах, що відповідно до законодавства України підтверджують стаж роботи) є підставою для зарахування до стажу педагогічної роботи практичного психолога для виплати надбавки за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що праця позивача, як психолога регламентувалася тими ж нормативними актами, що і практичного психолога. Різниці між функціями, що виконує практичний психолог, та виконувала позивачка, обіймаючи посаду психолога, не вбачається. Крім того, відповідачем не доведено, що у Пісківській ЗОШ І-ІІІ ступенів крім психолога була наявна посада практичного психолога.

Також судами встановлено, що позивач працювала як педагогічний працівник користуючись відповідними правами на відпустки та оплату праці.

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини, з посиланням на закріплений в законодавстві України принцип in dubio pro tributario, зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук