Справа № 300/846/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8745/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в справі №300/846/19 (суддя Грицюк П.П., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, управління МВС України в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, управління МВС України в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати дії (бездіяльність) уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області - Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області щодо не підготування та ненадання, документів для призначення йому довічної пенсії за вислугу років неправомірними;

2) визнати дії (бездіяльність) УМВС України в Івано-Франківській області в особі голови ліквідаційної комісії щодо не підготування та ненадання документів для призначення йому довічної пенсії за вислугу років неправомірними;

3) визнати дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду в Івано- Франківській області щодо не призначення йому довічної пенсії за вислугу років неправомірними;

4) зобов`язати УМВС України в Івано-Франківській області в особі голови ліквідаційної комісії підготувати та подати до уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області - Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, документи необхідні для призначення йому довічної пенсії за вислугу років;

5) зобов`язати уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області документи необхідні для призначення йому довічної пенсії за вислугу років;

6) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області прийняти документи, оформити та призначити йому довічну пенсію за вислугу років, відповідно до п. б ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Рішенням від 27 червня 2019 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, адже на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ діяла редакція Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 04.07.2002, яка передбачала, що особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, ….і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній безпеці.

Вважає, що саме вказана вище редакція закону підлягає застосуванню щодо позивача як особи, раніше звільненої зі служби, незалежно від підстав звільнення та часу звільнення, в яких вислуга років передує страховому (трудовому) стажу.

Наступна редакція Закону №2262-ХІІ від 29.04.2006, якою змінено умови набуття права на пенсію за вислугу років, та встановлено вимогу щодо досягнення 45-річнорго віку на момент звільнення зі служби, на переконання колегії суддів, є дискримінаційною, прописаною з порушенням основоположних принципів правової визначеності, якості закону, його чіткості щодо реалізації набутого права категорією осіб, раніше звільнених зі служби, які фактично набули право на пенсію на підставі ст.1 Закону №2262-ХІІ (маючи встановлену вислугу років 12 років 6 місяців і більше).

При цьому апелянт уточнює, що не просив суд застосувати до нього зворотну дію в часі п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону №2261-ХІІ у редакції, що діяла в період з 04.07.2002 по 29.04.2006. В позовних вимогах, як і в апеляційній скарзі позивач стверджує, що суб`єктивне право на пенсію набув відповідно до ст.1 даного Закону в редакції, що діяла у період з 04.07.2002 по 29.04.2006 на час звільнення зі служби. А просив призначити пенсію відповідно до умов, передбачених п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, чинного на момент звернення за призначенням пенсії, відповідно до принципу рівності у реалізації права на пенсію та недискримінації на тих самих умовах, як і категорії осіб, які безпосередньо звільняються зі служби на пенсію.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Управління МВС України в Івано-Франківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 11.11.1985 року по 30.11.1987 року служив у Збройних Силах, що підтверджується військовим квитком про проходження військової строкової служби серії НОМЕР_1 від 06.11.1985 року (а.с. 43-45).

З 03.01.1991 року по 07.02.2002 року - проходження служби в органах внутрішніх справ, а саме - УМВС України в Івано-Франківській області, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 та витягом з послужного списку (а.с. 34-39).

07.02.2002 року капітан міліції ОСОБА_1 , начальник ізолятора тимчасового тримання Калуського МРВ УМВС, згідно з «Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ» звільнений із органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за ст. 64 п. «ж» за власним бажанням (наказ УМВС України в Івано-Франківській області № 14 о/с від 07.02.2002 року) (а.с. 26, 29).

З 12.02.2003 року по 27.09.2004 року - проходження служби в органах внутрішніх справ УМВС України в Івано-Франківській області, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 то витягом з послужного списку (а.с. 34-39, 25-27).

З 27.09.2004 року капітан міліції ОСОБА_2 Ю.Б. (М-013580), помічник начальника відділу-оперативний черговий чергової частини штабу Івано-Франківського MB УМВС України в Івано-Франківській області, звільнений згідно з «Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ» з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «ж» в запас за власним бажанням (Наказ № 88 о/с від 27.09.2004 року) (а.с. 28).

На подане ОСОБА_1 звернення Ліквідаційною комісією УМВС України в Івано-Франківській області листом за №Т-9/108/05/8-19 повідомлено позивача про відсутність законних підстав для призначення йому пенсії, оскільки на момент виникнення права на пенсію та на момент звернення з заявою про її оформлення до Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області діяла редакція п. б ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 31.08.2018 року. Оскільки на день звільнення з ОВС (Наказ № 88 від 27.09.2004 року) ОСОБА_1 не досягнув встановленого законом 45-річного віку, у нього відсутнє право на оформлення документів для призначення відповідної пенсії, а тому заяву з документами повернуто (а.с. 22).

20.02.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом № 123/13 повідомило ОСОБА_1 , що Пенсійний фонд в межах своїх повноважень здійснює функції призначення та перерахунку пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян на підставі поданих документів уповноваженими структурними підрозділами, в даному випадку - Головним управлінням Національної поліції України в Івано-Франківській області. Рекомендовано позивачу звернутись до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії, а тому долучену до звернення заяву про призначення пенсії повернуто разом із надісланими з нею додатками ОСОБА_1 (а.с. 23).

07.03.2019 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області з заявою про призначення довічної пенсії за вислугу років та подав необхідні для призначення пенсії документи, однак відповіді уповноваженим представником ГУ НП України в Івано-Франківській області, не надано, а пенсія призначена не була.

Вважаючи дії (бездіяльність) відповідачів протиправними, позивач звернувся в суд за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, передбаченої за п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, ні на момент звільнення зі служби з ОВС України 27.09.2004 року, ні на момент досягнення 45-річного віку, ні на момент звернення позивача із заявами до відповідачів у лютому 2019 року.

При цьому суд виходив з того, що на час звільнення позивача зі служби, на час досягнення ним 45-річного віку, а також на час звернення позивача до відповідачів за призначенням пенсії редакції п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ визначали три критерії, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років, а саме: досягнення 45-річного віку, наявність 25 років і більше страхового стажу, наявність 12 календарних років і 6 місяців військової служби, служби в органах внутрішніх справ або податковій міліції, які у даних правовідносинах не дотримані, що не дає права позивачеві на призначення такої пенсії за вислугу років на підставі п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262).

Відповідно до п. б ст.1-2 Закону №2262 визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Статтею 48 Закону №2262 визначено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до п. 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-ХІІ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи). Пунктом 12 Порядку визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи, своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно з пунктом 14 Порядку орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Отже, обов`язок уповноваженого структурного підрозділу щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії виникає тільки у разі подання заяви про призначення пенсії за вислугу років особою, яка має право на пенсію згідно з Законом № 2262-ХІІ. Відтак, необхідним є встановлення судами права позивача на призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 1 Закону Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону.

Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.

Так, відповідно до пункту «б» зазначеної статті в редакції, що діяла на час звільнення позивача зі служби (27.09.2004 року) редакція п. «б» ч.1 ст. 12 Закону №2262 від 04.07.2002, яка діяла з 31.07.2002 по 28.04.2006, передбачала, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 4 квітня 2006 року № 3591-IV внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями.

Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачає, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.02.2015 у справі № 21-630а14, від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 та Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 539/3872/14-а.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися перелічені в статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи (військовослужбовці), які досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку (до набрання чинності Законом України від 4 квітня 2006 року № 3591-IV) та мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Матеріалами справи підтверджується, що в період дії ст. 12 Закону України в редакції від 04.07.2002 (до 28.04.2006) позивач не досягнув 45-річного віку та не набув загального страхового стажу 25 років, та відповідно не набув права на призначення пенсії за нормами наведеної статті у вказаний період.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача - УМВС України в Івано-Франківській області в особі голови ліквідаційної комісії щодо відмови позивачеві в проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення з оформленням всіх необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. б ст.12 Закону №2262-ХІІ з урахуванням вимог ч.2 ст.77 КАС України.

Оскільки вимога про зобов`язання відповідача - УМВС України в Івано-Франківській області вчинити дії є похідною від вказаної вище, - така теж не підлягає задоволенню.

Не підлягають задоволенню і вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з тих підстав, що вони є передчасними, оскільки уповноваженим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України у встановленому порядку до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не подавалися необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Отже, на час звернення позивача до суду ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не було порушено прав, свобод та інтересів позивача щодо призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Щодо мотивів апелянта про призначення йому пенсії відповідно до умов, передбачених п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, чинного на момент звернення за призначенням пенсії, відповідно до принципу рівності у реалізації права на пенсію та недискримінації на тих самих умовах, як і категорії осіб, які безпосередньо звільняються зі служби на пенсію, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки Пенсійний фонд України, як орган державної влади, в силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в справі №300/846/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 14.11.2019.