Справа № 640/13417/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2019 року № 640/13417/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-277148/17

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач), РНОКПП НОМЕР_1 . адреса: АДРЕСА_1 , із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач), , адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-277148/17.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Позивач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-277148/17 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки за період який вона була нарахована позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував дохід від такої.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що контролюючий орган діяв всупереч принципів податкового законодавства, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття вимоги.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, що наведені у письмовому відзиві на адміністративний позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням Київської обласної КДКА від 27.05.2004 №109 ОСОБА_1 надано право на зайняття адвокатською діяльністю.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві як самозайнята особа - адвокат з 19.06.2006 року. Дані щодо перебування на обліку як самозайнятої особи - адвоката внесені в інформаційні бази даних органів ДФС на підставі відомостей відповідних реєстрів про реєстрацію за №16679 від 19.06.2006, дата зняття ознаки незалежної професійної діяльності - відсутні, стан платника - 0, форма адвокатської діяльності - індивідуальна.

На підставі заяви ОСОБА_1 у зв`язку із призначенням на посаду члена Національного агентства з питань запобігання корупції, 18.08.2017 було зупинено право на зайняття адвокатською діяльністю та відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру адвокатів України, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката були передані на зберігання Раді адвокатів Київської області.

10.05.2019 відповідачем сформовано та направлено позивачеві вимогу № Ф-277148-17, відповідно до якої за ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 21 030,90 грн.

В рамках процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану вимогу. Подана скарга залишена без задоволення рішенням Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 року за № 31393/6/99-99-11-05-02-25, а вимога без змін.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-277148/17 позивач звернувся до суду та, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в якості доказів подано копію оскаржуваної вимоги, копію документів щодо адміністративного оскарження та копії документації щодо провадження та зупинення адвокатської діяльності.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач вважає вимогу протиправною та такою що винесена всупереч законодавства України не уповноваженим на то органом з огляду на наступне.

По-перше, за доводами позивача, з 18 серпня 2017 року на весь період зупинення права на заняття адвокатською діяльністю він не є адвокатом (самозайнятою особою), тому що не мав права здійснювати адвокатську діяльність та отримувати дохід від такої, і як наслідок не мав статусу платника ЄСВ та не зобов`язаний його сплачувати.

В своїй позовній заяві та відповіді на відзив відповідача, ОСОБА_1 зазначає, що статтею 67 Податкового кодексу України не передбачено зняття з обліку у контролюючих органах самозайнятих осіб з такої підстави, як зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, тому фіскальні органи висувають вимогу щодо сплати ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності у осіб, які не мають права на заняття адвокатською діяльністю.

Позивач звертає увагу суду на правову позицію Верховного суду в постанові від 05.11.2018 у справі №820/1538/17.

По-друге, позивач посилаючись на Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначає, що повноваження щодо видачі та направлення вимог надані виключно так званим «органам доходів і зборів», а ГУ ДФС у м. Києві не є таким органом в розумінні Закону, зокрема тому що не є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що формує податкову та митну політику. Зазначені повноваження у ДФС України за чинним законодавством відсутні. Таким чином ГУ ДФС у м. Києві не є за Законом уповноваженим органом.

Щодо взаємовідносин позивача з контролюючими органами відповідач в своєму відзиві зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано Податковим кодексом України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Дія Закону № 2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених Законом № 2464, або у частині, що не суперечить Закону № 2464.

Так, відповідно до Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та має право надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Крім того, щодо правомірності винесеної вимоги відповідач зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства України, згідно з інформаційних баз даних органів ДФС, станом на 19.08.2019 ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) до контролюючого органу за основним місцем обліку не подано заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків за формою 8-ОПП та/або заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою 7-ЄСВ. У зв`язку з чим, відповідно до вимог чинного законодавства України, згідно інформаційних баз даних органів ДФС в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються нарахування в автоматичному режимі. А саме за 2017 рік на загальну суму 8448,00 грн (термін нарахування - 02.05.2018), за січень - грудень 2018 року нараховано щоквартально в автоматичному режимі на загальну суму 9828,72 грн, у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, і за січень-червень 2019 на загальну суму 5508,36 грн.

Крім того, згідно з даними інформаційних баз даних органів ДФС, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 відсутня сплата по єдиному внеску за кодом платежу 71040000. Таким чином, станом на 19.08.2019 в ІКП адвоката ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за кодом платежу 71040000 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 23785,08 грн.

ВИСНОВКИ ЩОДО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ПОРУШЕНЬ

Під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивача з боку відповідача.

НОРМИ ПРАВА

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України; Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); Податкового кодексу України (далі - ПК України); Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - закон №2464); Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - закон №5076); Положення про Головне управління ДФС у місті Києві, затверджене наказом ДФС України від 01.02.2019 №80 (далі - Положення № 80), у відповідних редакціях, що діяли на момент спірних правовідносин.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Конституцією України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19).

Так, частиною 4 статті 25 Закону №2464 встановлено, що органам доходів і зборів надано право надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до пункту 1 Положення № 80, Головне управління ДФС у м. Києві є територіальним органом Державної фіскальної служби України який підпорядковується ДФС. Головне управління ДФС у м. Києві є органом доходів і зборів.

Таким чином, ГУ ДФС у м. Києві має законні повноваження у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, на надіслання позивачу податкової вимоги.

Так, податковим законодавством закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Проте, тією ж статтею Конституції закріплено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статей 1 і 13 Закону №5076, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені Законом №5076, крім того, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Положеннями п.п.14.1.226 п.14.1. ст.14 ПК України закріплено, що самозайнята особа - це платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність.

Згідно з п.п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Таким чином, обов`язки платників ЄСВ виникають у осіб, які провадять таку діяльність, отримують від такої дохід та є відповідно до обліку є такими платниками.

З огляду на наведене, при вирішенні спірних правовідносин необхідно встановити факт провадження індивідуальної адвокатської діяльності або відсутність такого та міри які прийняв або міг прийняти позивач для попередження порушення його прав і законних інтересів.

Варто зазначити що, статтею 67 ПК України закріплені підстави та порядок зняття з обліку у контролюючих органах, так для самозайнятих осіб є наявність хоча б однієї з підстав, визначених пунктом 65.10 статті 65 цього Кодексу.

Проте, відповідно до п. 65.10. внесення до Державного реєстру запису про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі наявності обмежень права на провадження підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності, які встановлені законодавством, - з дати надходження відповідних документів до контролюючого органу за місцем обліку фізичної особи, якщо інше не встановлено законом чи рішенням суду (п.п.65.1.7.).

Тобто, за наявності обмежень права на провадження незалежної професійної діяльності, шляхом внесення запису до Державного реєстру про припинення такої діяльності, здійснюється зняття з обліку платника ЄСВ. Варто зазначити, що законодавцем не передбачено можливості перебування на обліку, без провадження професійної незалежної діяльності та не отримання від такої доходу в зв`язку з зупиненням права.

В свою чергу, статтею 32 Закону №5076 встановлені підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Проте, відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076 право на заняття адвокатською діяльністю може бути зупиненим у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п.1 ч.3 ст.31).

Виходячи зі змісту ч.ч. 5, 6 ст.31 Закону № 5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Частиною 1 статті 17 Закону №5076 передбачено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Таким чином, з аналізу правових норм вбачається, що позивачу для захисту своїх прав та законних інтересів необхідно провести зняття з обліку у контролюючих органах, проте статтею 67 ПК України передбачене лише внесення запису про припинення провадження адвокатської діяльності.

Водночас поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними. Така правова позиція Верховного Суду в постанові від 5 листопада 2018 року у справі №820/1538/17.

Вкотре Верховний Суд застосував правило про прийняття рішення на користь платника податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні його прав та/чи обов`язків.

У даній справі ВС розрізнив поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності для цілей застосування законодавства про сплату єдиного внеску. Так, ВС дійшов висновку, що адвокат, який зупиняв діяльність, не повинен сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Із матеріалів справи можна чітко встановити, що з 18.08.2017 за заявою позивача було зупинено провадження адвокатської діяльності, на підтвердження чого позивачем надано витяг з Єдиного реєстру адвокатів України з записом в рядку 6 про зупинення права зайняття адвокатською діяльністю на підставі п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та по теперішній час, що підтверджується даними з Єдиного реєстру адвокатів України, які є у відкритому доступі.

Крім того, доводи позивача, підтвердженні актом прийому-передачі від 18.08.2017 за №1884/0/1-17. Відповідно до якого, адвокат Серьогін О.Ю. у зв`язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю передав Раді адвокатів Київської області свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №2623/10 видане 27.05.2004 КДКА Київської області і посвідчення адвоката №2623/10 27.05.2004 КДКА Київської області.

Таким чином, ОСОБА_1 з 18.08.2017 року адвокатська діяльність не здійснювалась (зупинена) та дохід від такої не отримувався, проте з обліку в органах доходів і зборів позивач не мав можливості бути знятим за відсутності підстав передбачених статтею 67 ПК України.

За наведених обставин та враховуючи позицію Верховного суду висловлену в постанові від 5 листопада 2018 року у справі №820/1538/17, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вимоги Головного управління ДФС у м. Києві від 10.05.2019 №Ф-277148/17 про стягнення недоїмки у розмірі 21 030,90 грн.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-277148/17, прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова