Справа № 1.380.2019.004308
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004308
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Сільник Н.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, у якій з урахуванням зменшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, внаслідок встановлення інвалідності II групи пов`язаної із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України відповідно до вимог пп. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" провести доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги як інваліду війни та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини із розрахунку 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи станом на день виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2015 році позивачу було встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та виплачено одноразову грошову допомогу. 12.07.2018 на підставі Витягу з протоколу ЦВЛК ДПСУ 3 обласною МСЕК Львівського центру медико-соціальних експертиз позивачу було встановлено II групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини. 08.08.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини. Проте відповідач відмовив у такій виплаті з підстав, що встановлення іншої причини інвалідності відбулось у термін понад два роки. Відповідні обставини зумовили звернення позивача до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити дії. За результатами розгляду справи № 1340/5869/18 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 04.02.2019, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 про задоволення позовних вимог позивача частково, зокрема, визнано протиправною відмову Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язано скласти висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги. 09.07.2019 позивач отримав рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав, що між зверненнями позивача до МСЕК у 2015 році та у 2018 році пройшов дворічний термін. Позивач вважає відмову відповідача незаконною, тому звернувся до суду з цим позовом.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів, вказаних у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, просили позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 10.12.2015 Львівська обласна медико-соціальна експертна комісія № 3 установила позивачу II другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 21.01.2016 рішенням АДПСУ № 420 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 124020, 00 грн. 22.07.2018 Львівська обласна медико-соціальна експертна комісія №3 згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії AAA № 816582 установила позивачу II групу інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини. Отже, відповідно до довідок МСЕК від 10.12.2015 серії ААВ № 898433 та від 22.07.2018 серії ААА № 816582 термін між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, зокрема зміни причини інвалідності, складає понад два роки, що відповідно до вимог законодавства України виключає виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причин інвалідності. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 28.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23.09.2019 ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника Адміністрації Державної прикордонної служби України про розгляд справи №1.380.2019.004308 у режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 03.10.2019 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

05.11.2019 ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання від 04.11.2019 представника Адміністрації Державної прикордонної служби України про розгляд справи №1.380.2019.004308 у режимі відеоконференції.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

ОСОБА_1 з 01.09.2014 по 22.11.2015 проходив службу у Державній прикордонній службі України за призовом по мобілізації.

09.11.2015 наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 480-ос підполковника Мартиненка О.М., офіцера відділу організації інформаційно-аналітичного забезпечення оперативно-розшукової діяльності та кримінального аналізу Західного регіонального управління (І категорії) звільнено з військової служби у запас за пп. «б» (за станом здоров`я) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 22.11.2015.

У період з 20.09.2014 по 21.02.2015, з 06.03.2014 по 21.03.2015, з 28.04.2015 по 15.05.2015 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції у районі сектору «С».

3 обласною МСЕК 10.12.2015 ОСОБА_1 надано II групу інвалідності, пов`язану з проходженням військової служби.

21.01.2016 Адміністрацією Державної прикордонної служби України прийнято рішення № 420 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 124020 грн, яка перерахована 12.02.2016 згідно з платіжним дорученням № 40.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військової лікарської-комісії від 24.10.2017 № 45 встановлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_1 , яке пов`язане з захистом Батьківщини; відмінено постанову ВЛК КГ м. Львова ДПС України від 17.03.2015 № 237/880 у частині причинного зв`язку захворювання.

3 обласною МСЕК 22.07.2018 ОСОБА_1 надано II групу інвалідності, пов`язану з захистом Батьківщини.

08.08.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про перерахунок та доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги, як інваліду війни.

28.08.2018 Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України листом № 11-М-127 відмовило ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, у тому числі зміни причинного зв`язку захворювання, сплинуло понад два роки.

05.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити дії.

04.02.2019 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 1340/5869/18, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019, відповідно до якого позов ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, викладену у листі від 28.08.2018 № 11-М-127 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановлення інвалідності II групи пов`язану із захистом Батьківщини;

- визнано протиправним дії начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо неприйняття висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

- зобов`язано Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України скласти висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та направити його на розгляд розпорядникові бюджетних коштів.

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

09.07.2019 Державна прикордонна служба України прийняла рішення № 113 «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковнику запасу ОСОБА_1 » з підстав, що ОСОБА_1 звернувся до МСЕК уперше у 2015 році, а вдруге (повторно) у 2018 році, отже між даними зверненнями пройшов дворічний термін, тому правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його незаконним, тому звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з положеннями статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року справа №21-446а14, від 21 квітня 2015 року справа №21-135а15, від 10 березня 2015 року справа №21-563а14.

Як встановлено судом та слідує із змісту оскаржуваної відмови, 3 обласною МСЕК 10.12.2015 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, пов`язану з проходженням військової служби.

21.01.2016 Адміністрацією Державної прикордонної служби України прийнято рішення № 420 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 124020 грн, яка перерахована 12.02.2016 згідно з платіжним дорученням № 40.

22 липня 2018 року Львівська обласна медико-соціальна експертна комісія № 3 згідно з довідкою до акта медико-соціальної комісії від 22.07.2018 серії 12 ААА № 816582 установила ОСОБА_1 II (другу) групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з захистом Батьківщини.

Отже, підставою для звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги до раніше виплаченої суми стала саме зміна причинного зв`язку захворювання у позивача, зокрема встановлення II групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини замість встановлення II групу інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

Під час судового розгляду справи суд встановив, що позивач неодноразово відмовляв позивачу у перерахунку та доплаті одноразової грошової допомоги з підстав, що між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, у тому числі зміни причинного зв`язку захворювання, сплинуло понад два роки.

Отже, як на підставу для відмови у доплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідач покликається на пропуск позивачем дворічного терміну з дня первинного встановлення інвалідності та повторним оглядом.

Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на таке.

04.02.2019 Львівський окружний адміністративний суд у справі № 1340/5869/18 прийняв рішення, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019, у якому було встановлено наступні обставини:

«…у витязі з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 24.10.2017 № 45 зазначено, що причинний зв`язок захворювань підлягає перегляду і встановлюється захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, а тому постанову ВЛК КГ м. Львів ДПС України від 17.03.2015 № 237/880 в частині причинного зв`язку відмінено.

Водночас, як, встановлена у 2015 році позивачу група інвалідності відповідає даним медичного огляду, проведеного у 2017 році, тобто є незмінними, у тому числі не визначено, що інвалідність позивача виникла за інших обставин ніж встановлених під час первинного висновку щодо захворювання позивача.

Отже, підставою для повторного огляду позивача та видачі довідки МСЕК від 22.07.2018 був перегляд причинного зв`язку захворювання позивача та відміна попередньої постанови ВЛК КГ м. Львова ДПС України від 17.03.2015 № 237/880 в частині причинного зв`язку, а не зміни причини інвалідності.

Разом з цим, суд враховує, що відповідачем не оспорюється сума виплати одноразової грошової допомоги, спірні правовідносини випливають лише з питання дотримання позивачем строку на одержання гарантованої суми коштів.

Таким чином, згідно положень ч. 8 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей позивач має право на звернення за виплатою у повному обсязі в межах трирічного терміну з моменту виникнення права на таке звернення.

За таких обставин, оскільки позивач має право на одержання одноразової грошової допомоги у належному розмірі, а висновки відповідача про порушення установленого строку на виплату коштів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що відмова у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановлення інвалідності II групи пов`язану із захистом Батьківщини, є протиправною та підлягає скасуванню».

Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановлення інвалідності II групи, пов`язаної із захистом Батьківщини, встановлене рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1340/5869/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019, яке в силу приписів частини шостої статті 78 КАС України є обов`язковою для адміністративного суду у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 73 та статті 75 КАС України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких модна встановити дійсні обставини справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про пропуск позивачем дворічного терміну з дня первинного встановлення інвалідності та повторним оглядом є недоведеними, а відтак висновок відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги є також недоведеним, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу та те, що Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 надав тлумачення положень ст. 58 Конституції України, зокрема зазначив, що принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу відповідача, що вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме, застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, отже саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, яку суд у силу ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) враховує при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача про визнання протиправною відмови (рішення №113) Адміністрації Державної прикордонної служби України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановлення інвалідності II групи, пов`язаної із захистом Батьківщини, тому вимоги в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України відповідно до вимог пп. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", провести доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги як інваліду війни та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини із розрахунку 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, станом на день виплати, суд виходив з наступного.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.6 Порядку № 975 військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби) інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує роз`яснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

З урахуванням викладеного суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання відповідача провести доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги як інваліду війни та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини із розрахунку 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, внаслідок встановлення інвалідності II групи пов`язаної із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України відповідно до вимог пп. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" провести доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги, як інваліду війни та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, із розрахунку 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, станом на день виплати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2019.

Суддя Р.М. Брильовський