Справа № 500/1185/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9983/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Большакової О. О., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника відповідача Чайківської М. Я.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (рішення ухвалено у м. Тернополі судом у складі головуючого судді Мартиць О. І., повний текст рішення виготовлений 05 серпня 2019 року) у справі № 500/1185/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу.

Позивач просив визнати незаконною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області № Ф-2718-53 від 15.03.2019 про сплату боргу 9828, 72 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та інвалідом 2 групи, отримує пенсію по інвалідності, у зв`язку з чим звільнений від сплати за себе єдиного соціального внеску, тому вимога про сплату боргу з приводу погашення заборгованості з ЄСВ є безпідставною.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.07.2019, яке прийняте у порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано вимогу № Ф-2718-53 від 15.03.2019 про сплату 9828, 72 грн боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС у Тернопільській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування усіх фактичних обставин справи та належної оцінки доказів, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції не врахував, що особи, звільнені від сплати за себе єдиного внеску, можуть бути платниками єдиного внеску за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Оскільки ОСОБА_1 05.02.2019 подав відповідачу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому задекларовано суму єдиного внеску у розмірі 9828, 72 грн, тому податковим органом правомірно сформовано вимогу про необхідність сплатити борг з ЄСВ.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнений від сплати за себе єдиного внеску, тому вимога Головного управління ДФС у Тернопільській області № Ф-2718-53 від 15.03.2019 про сплату боргу з ЄСВ не може вважатися правомірною та підлягає скасуванню. Помилкове подання позивачем звіту за формою № Д5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік не є обґрунтованою підставою для винесення податковим органом вимоги про сплату позивачем боргу з ЄСВ.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 від 13.04.1995 ОСОБА_1 зареєстрований Гусятинською РДА Тернопільської області як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця здійснено 13.04.1995, на податковому обліку перебуває з 20.04.1995 як фізична особа-підприємець.

25.05.2012 ОСОБА_1 видано свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_2 .

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 22.11.2017, виданого управлінням праці та соціального захисту населення Гусятинської РДА, ОСОБА_1 , 1966 року народження, є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , виданого Пенсійним фондом України 14.12.2017, позивач є пенсіонером по інвалідності 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань.

05.02.2019 позивачем до контролюючого органу помилково подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми № Д5 (річна) за 2018 рік.

15.03.2019 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області сформовано та направлено позивачу вимогу № Ф-2718-53 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 9828, 72 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ, який набрав чинності з 01.01.2011 (далі - Закон № 2464-VІ), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (далі - Порядок № 435).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 31 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Стаття 3 Закону № 2464-VІ визначає, що збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 435 фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом частини 1 статті 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 1 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати з цього приводу до органу доходів і зборів за основним місцем обліку до 10 лютого року, що настає за звітним періодом, звітність. У свою чергу орган доходів і зборів здійснює державний нагляд за збором та веденням обліку єдиного внеску, а у випадку виявлення у платника цього внеску недоїмки, надсилає вимогу про її сплату.

Судом встановлено , що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності.

Частина 4 статті 4 Закону № 2464-VІ (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказана норма кореспондує з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 435, згідно з яким фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: 1) особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда; 2) особа повинна отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Враховуючи те, що позивач є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності, він звільнений від сплати за себе єдиного внеску та не мав обов`язку подавати відповідний звіт за 2018 рік. Разом з тим, позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 2464-VІ платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню; особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 3 статті 10 Закону № 2464-VІ визначено, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положення розділу V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449, аналогічно регулюють порядок укладення договорів про добровільну участь при добровільній сплаті єдиного внеску з більш детальним прописуванням норм щодо порядку подання відповідної заяви та укладення договору.

Крім того, пункт 6 розділу ІІІ Порядку № 435 визначає, що особи, які досягли 16-річного віку, не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4 Закону, не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5, 5-1 частини першої статті 4 Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та уклали договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також члени особистого селянського господарства, які уклали договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, формують та подають самі за себе Звіт протягом 30 календарних днів після закінчення строків дії договору.

Звітним періодом є термін дії договору, а якщо договором про добровільну участь передбачено одноразову сплату особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року), період, за який одноразово сплачено єдиний внесок за попередні періоди.

З огляду на встановлені обставини позивач мав право на добровільну сплату єдиного внеску за 2018 рік, однак для цього йому необхідно було подати до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву за встановленою формою. Після чого орган доходів і зборів, отримавши таку заяву, мав право перевірити викладені в ній відомості та вимагати від позивача документи, що підтверджують зазначені відомості і у випадку її погодження в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання такої заяви укласти з позивачем договір про добровільну участь.

Однак відповідачем не надано і судом не здобуто доказів існування договору на добровільну участь ОСОБА_1 у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За таких обставин є підстави вважати, що звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік форми № Д5 подано ОСОБА_1 помилково. Такі доводи позивача нічим у справі не спростовано.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачено можливості відкликання звіту форми № Д5, а лише виправлення в ньому помилок, що врегульовано розділом V Порядку № 435, і тільки у разі виявлення страхувальником у звіті після закінчення строку подання такого звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи.

Тому відсутність у Порядку № 435 механізму відкликання помилково поданого звіту, не може бути підставою для стягнення з позивача сум єдиного внеску, від сплати якого він звільнений відповідно до положень Закону № 2464-VІ та Порядку № 435. Протилежне суперечитиме принципу верховенства права, яким керується суд при вирішення даного спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування вимоги № Ф-2718-53 від 15.03.2019 про сплату 9828, 72 грн боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки така, з огляду на встановлені обставини справи, є незаконною.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 805/2195/17-а, від 04.09.2019 у справі 806/1503/16.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апелянта, в силу наведеного, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 500/1185/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. О. Большакова
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 15.11.2019.