Справа № 320/2332/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2332/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, у якій просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області форми "Р" від 23 квітня 2019 року № , № , форми "В4" № , форми "П" року № НОМЕР_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано всі наявні первинні бухгалтерські документи, що підтверджується реальність вчинення господарських операцій із контрагентами, свідчать про рух активів позивача та правомірність формування бухгалтерського обліку перевіреного податкового періоду. Наголошує, що у позивача були відсутні підстави вважати про те, що особи, які представляли контрагента, є не уповноваженими керівниками зазначених юридичних осіб, оскільки відсутня інформація про наявність обвинувальних вироків щодо директорів підприємств-контрагентів. Звертає увагу на те, що норми чинного податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. Зауважує, що ненадання позивачем сертифікатів якості та товарно-транспортних накладних не може свідчити про нереальність господарських операції з контрагентом.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що реєстрація податкових накладних в ЄРПН ПП «Лібра-Трейд» та ТОВ «Фуд Імпелкс» проводилася з однієї IP-адреси. Підкреслює, що позивачем не було надано відповідні первинні документи, а саме - сертифікати якості та товарно-транспортні накладні. Звертає увагу на чисельні кримінальні провадження, в яких фігурують контрагент позивача ПП «Лібра-Трейд» та його контрагенти. Зауважує, що позивачем безпідставно занижено фінансовий результат до оподаткування, оскільки розрахунки за отримані від ФОП ОСОБА_1 послуги не проводились.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фуд Імплекс» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що з аналізу змісту форми карантинного сертифікату вбачається, що останній не є первинним документом, на підставі якого здійснюється облік товарно-матеріальних цінностей. Наголошує, що угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватися товарно-транспортними накладними. Звертає увагу на відсутності вироків щодо ПП «Лібра Трейд». Зауважує, що операції по придбанню послуг у ФОП ОСОБА_1 були відображені у наступному періоді з наданням уточнюючого розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" зареєстроване як юридична особа 15 вересня 2015 року, перебуває на обліку в Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Основним видом економічної діяльності підприємства є оптова торгівля фруктами й овочами (код КВЕД 46.31); неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

При цьому, Головним управлінням ДФС у Київській області у період з 20 лютого 2019 року по 13 березня 2019 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Фуд Імпекс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальне обов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року, за результатами якої складено акт від 20 березня 2019 року № 226/10-36-14-01/40010187 (далі - Акт).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено наступні порушення ТОВ "Фуд Імпекс":

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариством занижено податок на прибуток на загальну суму 26080315,00 грн. та зменшене від`ємне значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток за З квартал на суму 1749520,0 грн.;

- п. 44.1, п. 44.6. ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 23665083,00 грн. та завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 5419907,00 грн.

Вказані в акті порушення здебільшого ґрунтуються на висновках податкового органу про не підтвердження позивачем факту здійснення господарських операцій з ПП "Лібра-Трейд".

За результатами перевірки на підставі складеного акта, відповідачем 23 квітня 2019 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ "Фуд Імпекс" за податком на прибуток на загальну суму 32600393, 75 грн., з яких 26080315,0 грн. за податковими зобов`язаннями та 6520078, 75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ "Фуд Імпекс" за податком на додану вартість на загальну суму 29581353,75 грн, з яких 23665083,0 грн. за податковими зобов`язаннями та 5916270,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5419907,00 грн.;

- № , яким завищена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 174520,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позиції суду першої інстанції про наявність доказів реальності господарських операцій з контрагентами колегія суддів зауважує наступне.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, при вирішенні питання про правомірність формування податкових зобов`язань суд повинен встановити, насамперед, реальність господарської операції, про що мають свідчити належним чином оформлені первинні документи. При цьому чинне законодавство передбачає перелік необхідних первинних документів з огляду на предмет господарських відносин.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити що, між ТОВ «Фуд Імплекс» та ПП «Лібра Трейд» було укладено Договір поставки від 01 лютого 2017 року № 25-17 (т. 1 а.с. 157-158), відповідно до якого постачальник поставляє окремими партіями, а покупець приймає та сплачує на умовах, викладених у договорі наступний товар: свіжі фрукти та овочі.

Відповідно до п. 4.2 згаданого договору перевезення товару здійснюється автотранспортом за рахунок покупця. Умови поставки можуть змінюватися за додатковою згодою сторін.

Разом з тим, з аналізу наявної в матеріалах справи додаткової угоди від 01 травня 2017 року № 25-17 (т. 1 а.с. 159) вбачається, що визначені договором від 01 лютого 2017 року умови поставки не змінювалися.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих правил.

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що на підтвердження виконання зазначених вище умов договору позивач мав би надати, зокрема, товарно-транспортні накладні.

Доводи ТОВ «Фуд Імплекс» про те, що товарно-транспортні накладні відсутні у зв`язку із перебуванням поруч складських приміщень позивача та контрагента, колегією суддів оцінюються критично, оскільки аналіз змісту наданих товариством видаткових накладних свідчить про те, що в зазначених документах було вказано різні місця їх складання, зокрема:

Київська область, м. Бровари, вул. Красовського , 26А ,

м. Одеса, вул. Овідіопольська дуга, 3,

Харківська область , смт . Васищеве, вул. Овочева, 9.

Наведене вказує на те, що товар поставлявся із розташованих в різних містах складських приміщень, а тому мало б здійснюватися його перевезення, як передбачено п. 4.2 договору поставки.

Поряд з викладеним, колегія суддів зауважує, що товарно-транспортна накладна не є обов`язковим документом у господарських операціях з поставки чи купівлі-продажу товарів, проте є обов`язковою для договорів перевезення. Відсутність товарно-транспортних накладних, а також недоліки в їх заповненні, які фактично унеможливлюють встановлення основних параметрів щодо перевезення (часу, маси, дані щодо навантаження, розвантаження) ставить під сумнів фактичне переміщення таких товарів у просторі, а у разі наявності й інших доказів та встановлених обставин, наприклад щодо відсутності матеріальних, зокрема транспортних засобів, та трудових ресурсів у господарюючих суб`єктів для здійснення відповідної діяльності, в тому числі і транспортування товару, свідчить на користь висновку про відсутність реальних поставок товару, а відповідно і про безпідставність формування даних податкового обліку за такими операціями.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № П/811/2695/15.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що про нереальність здійснення господарських операцій ПП "Лібра-Трейд" згідно Акта перевірки свідчать, також, наступні факти:

- відсутність будь-якої інформації про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця);

- відсутність інформації про транспортування товарів (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні);

- відсутність інформації про власні або орендовані фонди.

Крім того, відповідно до договору поставки від 01 лютого 2017 року якість товару, що поставляється повинна відповідати вимогам чинних ДСТУ, санітарним, гігієнічним та іншим нормам, встановленим для данного виду товару.

Відповідно до Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, знезараження та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об`єктів регулювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 705, Карантинний сертифікат видається на об`єкти регулювання, включені до переліку об`єктів регулювання у сфері карантину рослин, для цілей контролю за переміщенням територією України у разі:

вивезення об`єктів регулювання з карантинної зони;

транспортування імпортованих об`єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.

Положеннями п. 27 згаданого Порядку встановлено, що карантинний сертифікат оформлюється у трьох примірниках: перший примірник отримує заявник; другий - надсилається органові Держпродспоживслужби, куди перевозяться об`єкти регулювання; третій - залишається в органі Держпродспоживслужби, що його видав.

Таким чином, позивач та його контрагент в умовах договору поставки № 25-17 самостійно визначили, що поставлений товар повинен відповідати встановленим чинним законодавством вимогам, однак ТОВ «Фуд Імплекс» не надав жодних документів, зокрема і передбаченого Порядком № 705 карантинного сертифікату, на підтвердження визначеної умовами договору якості товару - бананів та бананів бебі.

Крім іншого, з наявного в матеріалах справи акту перевірки вбачається, що контрагент позивача ПП „Лібра- Трейд" мав взаємовідносини з підприємствами з ознаками фіктивності, які, в свою чергу, мали взаємовідносини з іншими підприємства відносно яких в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження від 08 червня 2017 року № 0001846, порушене за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодекс України.

Відповідач, також, посилається на зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження від 08 червня 2016 року за № 0000153, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. В ході якого були проведені обшуки, допитані свідки та встановлено, що за попередньою змовою невідомої групою осіб протягом 2016 року вчинено фіктивне підприємництво шляхом реєстрації/перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року по справі № 757/58970/17-к, яка винесена по матеріалам кримінального провадження від 08 червня 2017 року № 0001846, призначена позапланова перевірка ПП "Лібра-Трейд". В ухвалі зазначено, що слідством встановлено, що підприємство-імпортер ПП "Лібра-Трейд", яке імпортує на територію України продовольчуу групу товарів, формує податковий кредит з ПДВ підприємствам з ознаками фіктивності ТОВ "Лоутон", ТОВ "ЛайтЛевел", ТОВ "Ланмар КО". За результатами відпрацювання вказаних суб`єктів підприємницької діяльності, що мають ознаки фіктивності встановлено, що підприємства зареєстровані на осіб за грошову винагороду, без мети зайняття підприємницькою діяльністю, а лише з метою прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, крім того, підприємства не встановлені за юридичними адресами, основні фонди відсутні.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність обвинувальних вироків щодо директорів підприємств-контрагентів, однак, на переконання суду апеляційної інстанції, зазначені в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва обставини, в сукупності із встановленими вище фактами ненадання позивачем суду та контролюючому органу товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості товару, свідчать про наявність обґрунтованого сумніву в реальності здійснення ТОВ «Фуд Імплекс» господарських операцій за умовами договору з ПП «Лібра-Трейд».

Поряд з викладеним, судова колегія звертає увагу на те, що наданими ГУ ДФС у Київській області квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН (т. 7 а.с. 144-147) підтверджується факт подання податкових накладних ТОВ «Фуд Імплекс» та ПП «Лібра-Трейд» з однієї IP-адреси.

Відтак, з урахуванням наведених доказів у своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку про передчасність позиції суду першої інстанції про наявність правових підстав стверджувати про реальність та товарність господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписи пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України імперативно наголошують на тому, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Судовою колегією не заперечується, що на момент виписування податкових накладних позивачу контрагент останнього був зареєстрований у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість. Однак, оскільки факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, не підтверджується належним чином оформленими первинними документами, у контролюючого органу були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок Київського окружного адміністративного суду про те, що викладені податковим органом в акті перевірки обставини щодо порушення позивачем вимог ПК України є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції невірно залишив поза увагою доводи відповідача щодо укладеного між позивачем та ФОП « ОСОБА_1 » договору про надання консультаційних послуг № 3/2017 від 10 січня 2017 року, відповідно до якого товариству було надано послуги на загальну суму 1 735 200,00 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у м. Києві наголошує, що розрахунки за отримані послуги не проводились, а операції по придбанню консультаційних послуг на загальну суму 1 735 200,00 у 2017 році в регістрах бухгалтерського обліку було відображено у 3-му кварталі 2018 року та у рядку 2130 Звіту про фінансові результати «Адміністративні витрати» за 3 квартали 2018 року.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, ТОВ «Фуд Імплекс» завищило витрати, що відображаються в рядку 2130 Звіту про фінансові результати «Адміністративні витрати» звіту про фінансові витрати за 3 квартали 2018 року на суму 1 735 200,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від контрагента послуг, колегія суддів приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про відсутність правових підстав для донарахування ТОВ «Фуд Імплекс» податкових зобов`язань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне подану до суду апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді С.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено «15» листопада 2019 року.