Справа № 460/3245/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/6614/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання Галаз А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Дудар О.М., м. Рівне) у справі № 460/3245/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0146372/5002-1712, №0146373/5002-1712, №0146374/5002-1712, №0146375/5002-1712, №0146376/5002-1712, №0146377/5002-1712 від 28.03.2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, код ) відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення щодо об`єктів, які належать двом власникам, а саме: апелянту та Фермерському господарству Малинове сяйво. Спір щодо належного власника майна розглядається Рівненським окружним адміністративним та Рівненським районним судами. Податковий орган не врахував, що власником об`єктів нерухомого майна є вказане фермерське господарство.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено та підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційна довідка від 04.04.2018 №119605488 те, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна, а саме:

- склад міндобрив, заг.площею 1146,2кв.м (знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 );

- будівля зерноскладу, заг. площею 829,8кв.м (знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 );

- будівля сіносховища, заг.площею 973,6кв.м (знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 );

- будівля підвал холодильника, заг.площею 89,1кв.м (знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 );

- будівля ангару на току, заг.площею 532,4кв.м (знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 );

- будівля комори, заг.площею 594,3кв.м (знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ).

28 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області було складено податкові повідомлення-рішення форми Ф, згідно з якими позивачу визначено відповідні суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2017 рік, а саме: №0146372/5002-1712 - 18339,20грн., №0146373/5002-1712 - 13276,80грн., №0146374/5002-1712 - 15577,60грн., №0146375/5002-1712 - 1425,60грн., №0146376/5002-1712 - 8518,40грн., №0146377/5002-1712 - 7924,00грн.

Порядок погашення зобов`язань юридичних та фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, вжиття контролюючим органом заходів з метою погашення платниками податкового боргу врегульовано Податковим кодексом України.

До місцевих податків, що справляються з платників податку, належить податок на майно (пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст.265 Податкового кодексу України, податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено п.10.3 ст.10 Податкового кодексу України та п.24 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) та ст.143 Конституції України.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпунктів 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 12 Податкового кодексу України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом. При прийняття рішення про встановлення місцевих податків і зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно з п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

пункт 4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році від 20.12.2016 №1791-VІІІ (далі Закон №1791-VІІІ) встановлено, що у 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 та Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Положення Закону №1791-VІІІ є чинними, у встановленому порядку неконституційними не визнавалися, а тому підлягають застосуванню.

На виконання вимог Податкового кодексу України, пункту 4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1791-VІІІ, керуючись п.24 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР, Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області прийняла рішення від 02.02.2017 №529. Зазначеним рішенням затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Зорянської сільської ради (далі Положення).

Відповідно до п.5.1 Положення, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням Зорянської сільської ради, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з Додатком №3 до рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 02.02.2017 №529, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з 01.01.2017 для будівель промислових та складів, інших об`єктів нерухомості становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік від 21.12.2016 №1801- VІІІ з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено розрахунок, за яким податок на нерухоме майно позивачу нараховано наступним чином:

- склад міндобрив, заг.площею 1146,2кв.м 1146,2*0,5*3200 = 18339,2;

- будівля зерноскладу, заг.площею 829,8кв.м 829,8*0,5*3200 = 13276,8;

- будівля сіносховища, заг.площею 973,6кв.м 973,6*0,5*3200 = 15577,6;

- будівля підвал холодильника, заг.площею 89,1кв.м 89,1*0,5*3200 = 1425,6;

- будівля ангару на току, заг.площею 532,4кв.м 532,4*0,5*3200 = 8518,4;

- будівля комори, заг.площею 594,3кв.м 594,3*0,5*3200/12*10 = 7924.

Відповідачем здійснено нарахування податкових зобов`язань позивачу з урахуванням ставок, визначених рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 02.02.2017 №529, виходячи з встановленого радою розміру 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Щодо зазначених доводів у апеляційній скарзі апелянтом, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 04.04.2018 №119605488), ОСОБА_1 є одноособовим власником обумовлених об`єктів нерухомості. Право спільної власності (сумісної чи часткової) на ці об`єкти не зареєстровано.

Апелянт зазначає, що об`єкти нерухомості, щодо яких спірними податковими повідомленнями-рішеннями нараховано податкові зобов`язання, перебувають також у власності фермерського господарства Малинове сяйво. Проте, надані у підтвердження цих обставин відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 29.01.2019 №154289939) містять розбіжності з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 04.04.2018 №119605488) в частині площі об`єктів.

Крім того, провадження у справі №817/1917/17 за позовом фермерського господарства Малинове сяйво до Комунального підприємства Здолбунівське реєстраційне бюро Здолбунівської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення (однією з третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача є ОСОБА_1 ) закрито ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.01.2019.

Відкрите Рівненським районним судом Рівненської області провадження у справі №570/4592/18 за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства Малинове сяйво про витребування майна з чужого незаконного володіння підтверджує той факт, що позивач, ОСОБА_1 , визнає за собою право власності на спірні об`єкти нерухомості.

Відповідно до вимог пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, позивач, як власник об`єктів нежитлової нерухомості, зобов`язана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У даних спірних правовідносинах об`єктом оподаткування є склад міндобрив, будівля зерноскладу, будівля сіносховища, будівля підвал холодильника, будівля ангару на току, будівля комори, які за своїми характеристиками можуть використовуватися у сільськогосподарській діяльності.

Тому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову позицію викладену Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2019 року справа №0340/1905/18 в якій зазначено, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі/споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським виробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля/споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що у справі відсутні докази, що ОСОБА_1 впродовж 2017 року була сільськогосподарським товаровиробником та використовувала належні їй на праві власності об`єкти нерухомості у сільськогосподарській діяльності.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 460/3245/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повний текст постанови складений 14 листопада 2019 року.