Справа № 420/1414/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1414/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Запорожана Д.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства "Столес-Транс" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року у справі за позовом приватного підприємства "Столес-Транс" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приватне підприємство "Столес-Транс" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.09.2018 року.

Ухвалою суду від 03.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив, що, на його думку, висновки відповідача про порушення ПП "Столес-Транс" п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу, що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між податковим зобов`язанням та податковим кредитом всього в сумі 83 833 грн. за березень 2017 року, у зв`язку із неповним та не об`єктивним вивченням наданих до перевірки документів є необ`єктивними та упередженими. Так, позивач зазначав, що основною діяльністю ПП "Столес-Транс", зокрема, є вантажний автомобільний транспорт та між ДП "Квенбергер Логістикс Укр" та ПП "Столес-Транс" було укладено генеральний договір №П-608 від 17.04.2013 року про надання транспортних послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом по території України. На виконання умов вказаного договору, ПП "Столес-Транс" звернулося до ТОВ "Перевозчик" із заявками на перевезення вантажів автомобільним транспортом та на підтвердження виконання вказаних заявок ПП "Столес-Транс" були надані акти надання послуг, рахунки на оплату, ТТН, податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН та платіжне доручення. Позивач зазначив, що оскільки у подальшому збільшилась кількість перевезень для ДП "Квенбергер Логістикс Укр" у відповідності до генерального договору №П-608 від 17.04.2013 року, ПП "Столес-Транс" було укладено договір №05/2017 про надання послуг з організації перевезень автомобільним транспортом по території України від 01 березня 2017 року з ТОВ «Перевозчик», у підтвердження виконання якого ПП "Столес-Транс" були надані акти надання послуг, рахунки на оплату постачальника, товарно-транспортні та податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН. ПП "Столес-Транс" вважає необґрунтованими посилання податкового органу в акті перевірки на те, що транспортування почалось раніше домовленостей з ТОВ "Перевозчик" так як договір був укладений лише 01 березня 2018 року, оскільки ПП "Столес-Транс" були надані заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №21/02 від 21.02.2017 року, №26/02 від 26.02.2017 року, №26/02 від 26.02.2017 року, на підставі яких і було здійснено транспортування товару ТОВ "Перевозчик", що в свою чергу є видом договірних відносин та не суперечить ст.639 Цивільного кодексу України. Разом з тим, позивач вважає, що товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки їх оформлення не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції та у разі недотримання контрагентом підприємства податкової дисципліни має правові наслідки саме для такого контрагента. У зв`язку з викладеним та посилаючись на те, що висновки Головного управління ДФС в Одеській області не є достатньо ваговими, чіткими та узгодженими, що спростовують реальність господарських операцій між ПП "Столес-Транс" та ТОВ "Перевозчик", позивач просить суд задовольнити позовні вимоги підприємства у повному обсязі.

03.05.2019 року до суду від Головного управління ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ПП "Столес-Транс", зазначивши, що з наданих до перевірки товарно-транспортних накладних для міжміських перевезень вбачається, що у вказаних накладних зафіксовані прізвища, імена водіїв та номери транспортних засобів. Разом з тим, з поданої до органів ДФС звітності щодо нарахування ТОВ "Перевозчик" єдиного внеску у березні та лютому 2017 року, а саме згідно додатку №6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам" прізвища водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 серед найманих осіб не значаться. Згідно поданого TOB "Перевозчик" звіту форми 1-ДФ "Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" за 1 квартал 2017 року, доходи з ознакою за кодом 157 "Дохід виплачений самозайнятій особі" відсутні. Підприємство не сплачувало грошових коштів на адресу фізичних осіб-підприємців, самозайнятих осіб, в т.ч в рахунок сплати за придбання будь-яких товарів/робіт/ послуг. А з 11 найманих працівників, що були у штаті підприємства у 1 кварталі - 8 осіб звільнено на початку березня (1 особа - 28.02.2017 року; 7 осіб - 07.03.2017 року). Разом з тим, відповідач, зазначив, що згідно поданого ТОВ «Перевозчик» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31.03.2017 року, підприємство задекларувало повну відсутність у І кварталі 2017 року власних/ орендованих (будь-якої форми користування) основних засобів, в тому числі будь-яких транспортних засобів, гаражних приміщень, боксів та інше та що за даними єдиного реєстру податкових накладних, ІС "Податковий блок", "Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів" встановлено, що на адресу ТОВ "Перевозчик" не зареєстровано податкові накладні щодо оренди транспортних засобів, офісних та гаражних приміщень, оренди інших основних засобів, та отримання послуг з аусорсингу чи аутстафінгу. У зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що під час перевірки не встановлено будь-якого підтвердження реальності здійснення ПП "Столес-Транс" операцій з придбання саме у ТОВ "Перевозчик" транспортних послуг, в силу відсутності у продавця транспортних засобів, водіїв, гаражних приміщень, боксів та відсутності придбання вказаних послуг у інших фізичних осіб. Представник відповідача, посилаючись на те, правові підстави для складання податкових накладних, первинних документів у ТОВ "Перевозчик" відсутні, та відповідно відсутні правові підстави у їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності ПП "Столес-Транс", просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.05.2019 року до суду від ПП "Столес-Транс" надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. ПП "Столес-Транс" під час проведення перевірки надало податковому органу належним чином оформлені первинні документи, які відображають реальність господарських операцій та спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, а посилання податкового органу на дефектність товарно-транспортних накладних є безпідставними, оскільки такі посилання без додаткового документального підтвердження не можуть доводити фіктивний характер господарських операцій. В той же час, позивачем зазначено, що відповідачем не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях саме ПП "Столес-Транс" ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків з метою незаконного отримання податкової вигоди та що ПП "Столес-Транс" не є особою, яка повинна контролювати наявність відповідних сертифікатів, враховуючи те, що саме виконавець - ТОВ "Перевозчик" є відповідальною особою за наявність таких документів. Водночас, позивачем наголошено, що оскільки п.8.6 Генерального Договору №П-608 від 17.04.2013 року передбачено, що сторони також визнають юридичну значимість інших документів, отриманих за допомогою факсимільного (згода на передачу повноважень по Договору була надана в телефонному режимі) та те, що ДП "Квенбергер Логістикс Укр" оплатило ПП "Столес-Транс" надані послуги, висновки податкового органу щодо порушення умов договору є безпідставними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову приватного підприємства "Столес-Транс" - відмовлено.

На вказане рішення суду приватне підприємство "Столес-Транс" подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року та прийняти нову постанову, якою позовну заяву задовольнити. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

У період з 16.08.2018 року по 22.08.2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП "Столес-Транс" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Перевозчик", за березень 2017 року, за результатами якої складено акт №1870/15-32-14-07/35359142 від 30.08.2018 року(т.1 а.с.20-33).

У ході перевірки було встановлено порушення ПП "Столес-Транс" п.44.1 ст.44, п.198.1, 198.2,198.3 ст.198 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим завищено суму від`ємного значення різниці між податковим зобов`язанням та податковим кредитом всього у сумі 83 833 грн. за березень 2017 року.

На підставі зазначених висновків акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.09.2018 року №, яким ПП "Столес-Транс" визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу подактового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 83 833,00 грн. (т.1 а.с.49).

Відповідно до зазначеного акту перевірки у ході перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області було встановлено, що між ПП "Столес-Транс" та ТОВ "Перевозчик" укладено договір "про надання послуг" з організації перевезень автомобільним транспортом по території України від 01.03.2017 року №05/2017. Зважаючи на дату в наданій ПП "Столес-Транс" до перевірки CMR (міжнародної товарно-транспортної накладної), а саме в графах №22-23 "Прибуття під погрузку" - 22.02.2017 року, транспортування почалось раніше домовленостей з ТОВ "Перевозчик" оформлених договором №05/2017 від 01.03.2017 року. До матеріалів перевірки надано товарно-транспортні накладні, у яких визначено автомобільний перевізник - ПП "Столес-Транс"; замовник - ПрАТ "Філіп Морріс Україна"; вантажовідправник - ПрАТ "Філіп Морріс Україна"; вантажоодержувач - Trans Egipt for Import&Export LLC, 8, Waheed Doos St.; пункт навантаження - Харківська обл., селище Докучаєвське, Польовий в`їзд, 1; пункт розвантаження - ОМТП, м.Одеса, термінал Бруклін-Київ порт; - переадресування вантажу-експедитор в ОМТП-ДП "КВЕНБЕРГЕР ЛОГІСТИК УКР", БУКІНГ оеа 0131645, m/v LEONIE Р. п/п МALTA. Підпис у ТТН є тільки в графах "здав (відповідальна особа вантажовідправника)", "прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) від ДП "КВЕНБЕРГЕР ЛОГІСТІКС УКР". Підписи будь-яких інших учасників, в тому числі водіїв відсутні. Інформація про вантажні роботи відсутня. До матеріалів перевірки надано заявки №21/2 від 21.02.2017 року та 2 заявки за №26/02 "на перевезення вантажів автомобільним транспортом" від 26.02.2017 року від ПП "Столес-Транс" на адресу ТОВ "Перевозчик", яким відповідають CMR №22, ТТН від 27.02.2017 року №, №, №0, хоча намір співпрацювати з ТОВ "Перевозчик" оформлено згідно договору №05/2017 лише 01.03.2017 року. Згідно наданих документів та усних пояснень платника податків, ТОВ "Перевозчик" зобов`язався надавати для здійснення перевезення, автомобільний транспорт та водіїв. Згідно з поданої до органів ДФС звітності щодо нарахування ТОВ "Перевозчик" єдиного внеску у березні та лютому 2017 року, а саме згідно додатку №6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам" прізвища водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 серед найманих осіб не значаться. Згідно поданого TOB "Перевозчик" звіту форми 1-ДФ "Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" за 1 квартал 2017 року, доходи з ознакою за кодом 157 "Дохід виплачений самозайнятій особі" відсутні. Підприємство не сплачувало грошових коштів на адресу фізичних осіб-підприємців, самозайнятих осіб, в тому числі в рахунок сплати за придбання будь-яких товарів/робіт/ послуг. А з 11 найманих працівників, що були у штаті підприємства у 1 кварталі - 8 осіб звільнено на початку березня (1 особа - 28.02.2017 року; 7 осіб - 07.03.2017 року). Таким чином, вказані водії не могли надавати "транспортні послуги з перевезення вантажу". Згідно поданого ТОВ "Перевозчик" фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31.03.2017 року, підприємство задекларувало повну відсутність у І кварталі 2017 року власних/ орендованих (будь-якої форми користування) основних засобів, в тому числі будь-яких транспортних засобів. Таким чином, не встановлено будь-якого підтвердження реальності здійснення ПП "Столес-Транс" операцій з придбання саме у ТОВ "Перевозчик" транспортних послуг, в силу відсутності у продавця транспортних засобів, водіїв, гаражних приміщень, боксів та відсутності придбання вказаних послуг у інших фізичних осіб.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із положеннями п.201.7, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За нормами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999р. бухгалтерський та податковий облік базується на даних первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій. Згідно визначення, яке наведено у статті 1 Закону України №996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У статті 9 даного Закону зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дотримання наведених вимог дає можливість підтвердити виконання договору.

При цьому, умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання. При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження реальності та фактичності господарських операцій із контрагентом ТОВ "Перевозчик", тому, на думку суду першої інстанції, податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, отже, скасуванню не підлягає.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Основною діяльністю ПП "Столес-Транс", зокрема, є вантажний автомобільний транспорт.

Між ДП "Квенбергер Логістикс Укр" та ПП "Столес-Транс" було укладено генеральний договір №П-608 від 17.04.2013 року про надання транспортних послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом по території України.

На виконання умов вказаного договору, ПП "Столес-Транс" звернулося до ТОВ "Перевозчик" із заявками на перевезення вантажів автомобільним транспортом (№21/02 від 21.02.2017 року (т.1 а.с.239), №26/02 від 26.02.2017 року (т.1 а.с.222), №26/02 від 26.02.2017 року (т.1 а.с.229), №26/02 від 26.02.2017 року (т.1 а.с.230), які були надані податковому органу під час проведення перевірки.

В підтвердження виконання вказаних заявок ПП "Столес-Транс" були надані акти надання послуг (№139 від 07.03.2017 року, №138 від 07.03.2017 року, №89 від 07.03.2017 року); рахунки на оплату (№139 від 07.03.2017 року, №139 від 07.03.2017 року, №89 від 07.03.2017 року); ТТН (№ від 27.02.2017 року , № від 27.02.2017 року, міжнародна декларація CMR №22 від 22.02.2017 року); податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН та платіжні доручення №7923 від 07.04.2017 року.

В подальшому, як зазначає позивач, зважаючи на те, що збільшилась кількість перевезень для ДП "Квенбергер Логістикс Укр" у відповідності до генерального договору №П-608 від 17.04.2013 року, ПП "Столес-Транс2 було укладено договір №05/2017 про надання послуг з організації перевезень автомобільним транспортом по території України від 01 березня 2017 року з ТОВ "Перевозчик".

На підтвердження реальності укладення вказаного договору ПП "Столес-Транс" надано перевіряючим та до суду першої інстанції: податкові накладні №264 від 10.03.2017 року (т.1 а.с.192), №261 від 09.03.2017 року, №260 від 07.03.2017 року (т.1 а.с.223), №259 від 07.03.2017 року (т.1 а.с.231), №258 від 07.03.2017 року(т.1 а.с.240-241), №262 від 09.03.2017 року (т.1 а.с.245), №263 від 10.03.2017 року (т.2 а.с.7-8); акти надання послуг №143 від 10.03.2017 року (т.1 а.с.194), №140 від 09.03.2017 року (т.1 а.с.210), №139 від 03.03.2017 року (т.1 а.с.225), №138 від 07.03.2017 року (т.1 а.с.233), №89 від 07.03.2017 року (т.1 а.с.242), №141 від 09.03.2017 року (т.1 а.с.247), №142 від 10.03.2017 року (т.2 а.с.9); рахунки на оплату постачальників №143 від 10.03.2017 року (т.1 а.с.195), №140 від 09.03.2017 року (т.1 а.с.211), №139 від 07.03.2017 року (т.1 а.с.226), №138 від 07.03.2017 року (т.1 а.с.234), №89 від 07.03.2017 року, №141 від 09.03.2017 року (т.1 а.с.248), №142 від 10.03.2017 року (т.2 а.с.10); заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №26/02 від 26.02.2017 року (т.1 а.с.222), №26/02 від 26.02.2017 року (т.1 а.с.229), №26/02 від 26.02.2017 року (т.1 а.с.230), №21/02 від 21.02.2017 року (т.1 а.с.239); товарно-транспортні накладні № від 01.03.2017 року, № від 01.03.2017 року, № від 01.03.2017 року, № від 01.03.2017 року, № від 01.03.2017 року № від 01.03.2017 року (т.1 а.с.196-207), № від 07.03.2017 року, № від 08.03.2017 року, № від 09.03.2017 року, № від 06.03.2017 року, № від 07.03.2017 року (т.1 а.с.212-221), № від 27.02.2017 року (т.1 а.с.227-228), № від 27.02.2017 року, № від 27.02.2017 року (т.1 а.с.235-238), № від 06.03.2017 року (т.1 а.с.249-250), № від 06.03.2017 року, № від 06.03.2017 року, № від 06.03.2017 року (т.2 а.с.1-6), № від 02.03.2017 року, № від 02.03.2017 року, № від 02.03.2017 року, № від 02.03.2017 року (т.2 а.с.11-18); міжнародна декларація CMR №22 від 22.02.2017 року (т.1 а.с.244).

Колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції стосовно того, що заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №21/02 від 21.02.2017 року, №26/02 від 26.02.2017 року, №26/02 від 26.02.2017 року, на підставі яких і було здійснено транспортування товару ТОВ "Перевозчик" не є доказом звернення ПП "Столес-Транс" до ТОВ "Перевозчик", так як не містять адресу, засоби зв`язку замовника та адресата, порядок та строки виконання, оскільки вказані заявки є видом договірних відносин, що не суперечить нормам Цивільного кодексу України, зокрема, статті 639, якою передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, колегія суддів вважає, що послуги з боку ТОВ "Перевозчик" надавались, були реальні та регулярні, а не існування договору на момент здійснення транспортування товару 21.02.2017 року та 26.02.2017 року саме в письмові формі, не спростовує факту здійснення господарських операцій між ПП "Столес-Транс" та ТОВ "Перевозчик".

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що в акті перевірки не заперечується наявність у ПП "Столес-Транс" податкових накладних по взаємовідносинам з ТОВ "Перевозчик", на підставі яких сформований податковий кредит відповідного періоду, які були зареєстровані, що підтверджує виконання ПП "Столес-Транс" вимог законодавства щодо формування податкового кредиту.

Крім того, щодо висновку суду першої інстанції про те, що надана товарно-транспортна документація містить недоліки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.11.1 правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат та кредиту платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Також, колегія суддів зазначає, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймається податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури та висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З акту перевірки №1870/15-32-14-07/35359142 від 30 серпня 2018 року вбачається, що посадові особи податкового органу відобразили в акті перевірки лише суб`єктивні думки щодо контрагента ПП "Столес-Транс", факт виконання договору підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку.

Обов`язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Отже, у разі недотримання контрагентом підприємства податкової дисципліни має правові наслідки саме для такого контрагента, оскільки порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останнього до такого правопорушення та за наявності факту здійснення господарських операцій.

Крім того, такі висновки податкового органу, на якого в силу положень КАС України покладається обов`язок доказування, не підтверджені документально.

Реальність даних господарських операцій підтверджується заявками, договорами, податковими накладними, актами надання послуг, рахунками та результатами господарської діяльності підприємства.

Також, чинне податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання витрат та податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Таким чином, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо такого контрагента.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку; "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії". У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не було встановлено, що надані первинні документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак, надані первинні документи підтверджують здійснення господарських операцій позивачем та ТОВ «Перевозчик» у перевіряємий податковим органом період.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно до положень ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року та прийняття нової постанови про задоволення позову.

У відповідності до вимог ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено матеріалами справи, позивач при зверненні до суду першої інстанції із зазначеним адміністративним позовом сплатив у визначеному Законом розмірі судовий збір у загальній сумі 2426 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 9288 від 03.10.2018 року (т.1 а.с.4) та № 9641 від 06.03.2019 року (т.1 а.с.5).

Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, позивачем сплачено згідно платіжного доручення №9906 від 04.07.2019 року судовий збір в сумі 2881,50 грн. (т.2 а.с.211).

Таким чином, колегія суддів вважає, що з Головного управління ДФС в Одеській області підлягає стягненню сплачений ПП "Столес-Транс" судовий збір за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 5307, 50 грн. (1762, 00 грн.+664, 00 грн.+2881,50 грн.).

Керуючись ст.ст. 139; 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Столес-Транс" задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року - скасувати, ухвалити у справі №420/1414/19 нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги приватного підприємства "Столес-Транс".

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 21.09.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (, вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) на користь приватного підприємства "Столес-Транс" (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Чорноморського козацтва, 115, м. Одеса, 65003) судові витрати в сумі 5307 (п`ять тисяч триста сім) грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Запорожан Д.В.