Справа № 806/1822/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа №806/1822/16, адміністративне провадження №К/9901/4487/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Берназюк Я.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017р. (судді - Охрімчук І.Г., Моніч Б.С., Кузьменко Л.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Фідобанк" (далі - Уповноважена особа Фонду) щодо не включення його до Переліку вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 200 000 грн в порядку, передбаченому ч.1 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

зобов`язати Уповноважену особу Фонду підготувати на надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) зміни та доповнення до Переліку вкладників ПАТ "Фідобанк", які мають право на відшкодування за вкладом стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є вкладником в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідач протиправно не включив його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки таке невключення суперечить вимогам закону та порушує його право, як вкладника, на отримання гарантованої суми вкладу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.07.2017р. позов задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017р. апеляційну скаргу задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення апеляційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що підстави для невключення його до Переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми вкладу, відсутні, а тому його право на отримання гарантованої суми вкладу протиправно та безпідставно порушено відповідачем.

Заперечення на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В ході розгляду справи по суті судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.05.2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування грошових коштів, відповідно до умов якого дарувальник подарував та передав обдарованому, а обдарований прийняв в дар грошові кошти в сумі 4628 доларів США, розміщених на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Фідобанк». Згідно п.2 Договору дарувальник заявляє, що є власником грошових коштів, які є предметом даного договору (договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В.) (а.с.90).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 20.05.2016р. №8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016р. № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Фідобанк", згідно з яким з 20.05.2016р. по 19.06.2016р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Фідобанк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Фідобанк" призначено ОСОБА_3 (а.с. 111, 113)

27.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив внести його до реєстру вкладників з метою подальшої виплати йому гарантованої суми відшкодування. (а.с. 87)

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016р. №142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016р. № 1265 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Отримано 20.07.2016р. (а.с. 115)

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є вкладником на підставі статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд виходив з того, що відповідно до законодавства договір дарування укладений між ОСОБА_2 та позивачем посвідчений приватним нотаріусом Слюсар В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1114. Таким чином, власником грошових коштів у сумі 4628 доларів США розміщених на депозитному рахунку в установі банку фактично є позивач. Вказана обставина також підтверджується рішеннями Корольовського районного суду м. Житомира від 15.07.2016 та Апеляційного суду Житомирської області від 13.09.2016 у справі №296/5804/16-ц. У вказаних судових рішеннях зазначено, що договір дарування валютних цінностей, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства і з часу укладення договору дарування право власності на це майно перейшло до позивача.

Крім того, суд виходив з того, що позивачу на праві власності належать грошові кошти у сумі 4628 доларів США, які розміщені на депозитному рахунку в ПАТ «Фідобанк» № НОМЕР_1 . В розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач є вкладником ПАТ «Фідобанк», а тому має право на відшкодування коштів за його вкладом за рахунок коштів Фонду.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що договір дарування, укладений 20.05.2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не дає підстав для визнання позивача особою, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Крім того, суд виходив з того, що оскільки позивачем чи на користь позивача не укладались договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, а також позивач не являється власником іменного депозитного сертифіката, тому в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_1 не являється вкладником Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, суд виходив з того, що ОСОБА_1 згідно договору дарування від 20.05.2016р. набув лише право вимоги на кошти за вкладом, а тому положення абзацу 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на позивача.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а тому доводи наведені в касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частин 1, 2, 4 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Згідно частин 1, 2, 5, 6 статті 27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно пунктів 1, 2, 7 частини 3 статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Частиною 4 статті 38 цього Закону передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивачем договір банківського вкладу з Банком не укладався, позивач не відповідає поняттю вкладника в розумінні статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який має право на виплату гарантованої суми вкладу, а тому апеляційний суд обгрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання позивача на наявність договору дарування коштів, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_2 також є безпідставним і висновок апеляційного суду не спростовує, оскільки такий договір не змінює сторін договору банківського вкладу, не наділяє позивача правами та обов`язками вкладника і не створює підстав для виплати гарантованої суми за рахунок коштів Фонду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права висловлена Верховним Судом у постановах від 24.04.2019р. (справа №826/13720/15), 10.07.2019р. (справа №826/14713/15), 17.07.2019р. (справа №826/14715/15) і Верховний Суд не знаходить підстав для відступу від зазначених висновків.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук