Справа № 160/6367/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2019 року Справа № 160/6367/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника відповідача Якимова Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого І.М. за №ДН1969/269/АВ/ІП-ФС/419 від 02.05.2019 року та за №ДН1969/269/АВ/ІП-ФС/418 від 02.05.2019 року про накладення на позивача штрафів у розмірі 4173, 00 грн. та 12 519, 00 грн. відповідно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі №160/6367/19 та призначено розгляд справи в порядку частини 2 статті 257 та частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року №1103д призначено повторний автоматизований розподіл справи №160/6367/19, у зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату суду, за наслідками якого 26.09.2019 року справу №160/6367/19 передано судді Бондар М.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року прийнято адміністративну справу №160/6367/19 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
В обґрунтування позову зазначено, що 11.04.2019 року відповідачем проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань повноти, своєчасності нарахувань та виплати заробітної плати, за результатами якого виявлено порушення статей 83, 115, 116 КЗпП України. 11.04.2019 року відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №ДН-1696/269/АВ/П та протокол про адміністративне правопорушення №ДН-1969/269/АВ/П/ПТ про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП. Постановою Нікопольського міськрайонного суду від 17.05.2019 року позивача було звільнено від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю діяння. Таким чином, позивач вважає винесені відповідачем постанови №ДН1969/269/АВ/ІП-ФС/419 від 02.05.2019 року та №ДН1969/269/АВ/ІП-ФС/418 від 02.05.2019 року протиправними, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваних постановах порушення є однаковими, за якими позивача вже було притягнуто до відповідальності та судом прийнято відповідне рішення. Зазначає, що не заперечує проти того, що в оскаржуваних постановах викладені порушення законодавства про працю. Також, позивач вважає, що при винесенні оскаржуваних постанов перший заступник начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області вийшов за межі своїх повноважень, оскільки останній не має повноважень накладати штрафи за порушення ч.1 ст.41 КУпАП.
ГУ Держпраці у Дніпропетровській області надано до суду відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та в обгрунтування своєї позиції зазначив, що оскаржувані постанови від 02.05.2019 року є законними та обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства Відповідач зазначив, що під час проведення інспекційного відвідування перевіряючим виявлено порушення законодавства про працю, що є підставою для застосування штрафу, передбаченого статтею 265 Кодексу законів про працю України.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій містяться доводи, викладені у позовній заяві.
17.10.2019 року перенесено судове засідання на 23.10.2019 року, у зв`язку з участю судді у семінарі; 23.10.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 31.10.2019 року, у зв`язку з неявкою позивача.
В судове засідання 31.10.2019 року позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що у період з 10.04.2019 року по 11.04.2019 року ГУ Держпраці в Дніпропетровській області відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, у присутності ФОП ОСОБА_1 , проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 11.04.2019 року №ДН1969/269/АВ.
Перевіркою встановлено наступні порушення:
- виплату заробітної плати за всі дні відпустки проведено не за три дні до її початку, що є порушенням вимог частини 4 статті 115 КЗпП України та статті 21 Закону України Про відпустки;
- звільненому працівнику розрахункові кошти у день звільнення не виплачені, що є порушенням частини 1 статті 116 КЗпП України;
- порушення вимог частини 1 статті 117 КЗпП України - при відсутності спору про розмір розрахункових коштів до виплати, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не нараховувався та не виплачувався;
- в порушення частини 1 статті 83 КЗпП України звільненому 01.03.2018 року продавцю ОСОБА_3 грошова компенсація за всі не використані нею дні щорічної відпустки у день звільнення не нарахована та не виплачена. Грошова компенсація виплачена лише 09.04.2019 року, із порушенням строків виплати, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць.
Зауваження або заперечення до проведеного інспекційного відвідування та складеного акта перевірки з боку суб`єкта господарювання не надходили.
На підставі акту інспекційного відвідування від 11.04.2019 року №ДН1969/269/АВ відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №ДН-1969/269/АВ/П від 11.04.2019 року, яким зобов`язано позивача усунути порушення частини 4 статті 115 КЗпП України та статті 21 Закону України Про відпустки; частини 1 статті 116 КЗпП України; частини 1 статті 117 КЗпП України; частини 1 статті 83 КЗпП України (а.с.12-13).
02.05.2019 року відповідачем, на підставі висновків акту інспекційного відвідування від 11.04.2019 року №ДН1969/269/АВ прийнято:
- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1969/269/АВ-ФС/419, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4173 грн. за порушення статей 115-117 КЗпП України (а.с. 10-11).
Позивач, не погодившись з прийнятими постановами про накладення штрафу, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 7 цього положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності " від 05.04.2007 року №877-V (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який був чинним на час проведенні інспекційного відвідування.
За змістом пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1,2,4-7 цього пункту.
За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку №295).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).
У пункті 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку №509).
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункти 4, 5 Порядку №509).
Відповідно до пункту 8 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.
Щодо постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1969/269/АВ-ФС/419, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4173 грн. за порушення статей 115-117 КЗпП України, суд зазначає наступне.
З акту інспекційного відвідування відомо, що згідно наказів з особового складу по ФОП ОСОБА_1 протягом 2018 року, січня-квітня 2019 року щорічна відпустка надавалась лише 1 працівнику - продавцю ОСОБА_4 . Відповідно до наказу від 04.04.2019 року №22 ОСОБА_4 надана відпустка з 05.04.2019 року, але виплата коштів за відпустку проведена не за три дні до початку відпустки, а 03.04.2019 року.
Враховуючи викладене, відповідачем зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частини 4 статті 115 КЗпП України та статті 21 Закону України Про відпустки.
У частині 4 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Аналогічні положення викладені у частині 1 статті 21 Закону України Про відпустки.
Таким чином, позивач повинен був здійснити виплату заробітної плати за весь час щорічної відпустки за три дні, а не за два.
З цього приводу, позивач ні під час інспекційного відвідування, ні в позовній заяві пояснень не надав.
Також, в акті інспекційного відвідування зафіксовано, що протягом 2018 року, січня-квітня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звільнено 4 працівника. Згідно розпорядження від 28.02.2018 року №15 із займаної посади 01.03.2018 року звільнена продавець ОСОБА_3 , але розрахункові кошті виплачені їй 06.03.2018 року, що не заперечується позивачем. Зазначено, що документи щодо наявності трудового спору відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
На підставі частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач повинен був здійснити звільненому працівнику виплату всіх сум, що належать йому в день звільнення, тобто 01.03.2018 року та нарахувати і виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вказане порушення також позивачем не заперечується.
Абзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
За наведених обставин, враховуючи визнання позивачем виявлених порушень, суд вважає, що відповідачем правомірно застосовано штраф до позивача у розмірі 4173 грн., за порушення вимог статей 115-117 КЗпП України.
Також, перевіряючим зазначено, що дослідженням питання повноти нарахування сум розрахункових коштів згідно табелів обліку відпрацьованого робочого часу за лютий-березень 2018 року, розрахункових відомостей за лютий-березень 2018 року та відомостей на виплату грошей за 2018 рік, січень-березень 2019 року встановлено, що продавцю ОСОБА_3 , яка звільнена 01.03.2018 року, за лютий-березень нарахована заробітна плата в сумі 1500 грн. Сума до виплати склала 1366,08 грн., яка виплачена 20.02.2018 року в сумі 528,28 грн., та 06.03.2018 року в сумі 837,8 грн.
Проте, грошова компенсація за всі невикористані нею дні щорічної відпустки за період її роботи з 07.02.2018 року по 01.03.2018 року не нарахована та не виплачена.
Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
В акті інспекційного відвідування зафіксовано пояснення позивача з приводу цього порушення, в яких позивач зазначив, що неповне нарахування розрахункових коштів та несвоєчасна їх виплата звільненому працівнику сталася помилково. Помилка була виявлена під час перевірки документів про нарахування та перерахування податків із заробітної плати за 2018 рік.
Абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Фактично, доводи позивача про протиправність оскаржуваних постанов від 02.05.2019 року зводяться до того, що одночасне притягнення підприємця до відповідальності на підставі частини 2 статті 265 КЗпП України та частини 1 статті 41 КУпАП неможливе, оскільки в даному випадку є подвійне притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю.
В матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення №ДН-1969/269/АВ/П/ПТ від 11.04.2018 року відносно ФОП ОСОБА_1 щодо порушення останнім термінів виплати заробітної плати за дні відпустки, розрахункових сум, належних при звільненні, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно частини 1 статті 41 КУпАП.
Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 17.05.2019 року у справі №182/2597/19 винесено постанову, якою ФОП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП, у зв`язку з малозначністю діяння, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито.
З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідальність за порушення термінів виплати заробітної плати за дні відпустки, розрахункових сум, належних при звільненні передбачено також КУпАП, а саме в частині 1 статті 41 КУпАП встановлено, що порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, частиною 2 статті 265 КЗпП України і частиною 1 статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за порушення термінів виплати заробітної плати за дні відпустки, розрахункових сум, належних при звільненні.
При цьому, штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 1 статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
В судовому засіданні з`ясовано, що позивача не притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП, оскільки постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.05.2019 року у справі №182/2597/19 провадження закрито, натомість позивача притягнуто до фінансової відповідальності за частиною 2 статті 265 КЗпП України.
Отже, в даному випадку подвійне притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення відсутнє.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі №2340/4337/18.
Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що накладення штрафу згідно частини 1 статті 41 КУпАП відповідачем є перевищення його повноважень, оскільки відповідачем було накладено на позивача штрафи за порушення положень КЗпП України та у відповідності вимог статті 265 КЗпП України. Так, судом встановлено, що відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 41 КУпАП, а не накладено штраф на підставі цієї статті.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що представник відповідача, з посиланням на відповідні докази довів правомірність дій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних постанов, а відтак суд відмовляє у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 05 листопада 2019 року.

Суддя М.В. Бондар