Справа № 1.380.2019.003125
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003125
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.,

за участю:

представника позивача Когут О. М .

представника відповідача Тарасович О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Карпатського відділення інституту геофізики ім. Субботіна С.І. Національної Академії Наук України про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради.

Обставини справи.

Карпатське відділення інституту геофізики ім. Субботіна С.І. Національної Академії Наук України звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради "Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) №5041 від 25.04.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Львівська міська рада прийнявши ухвалу «Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації «План зонування території міста Львова Франківського району» (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) №5041 від 25.04.2019 року, здійснила втручання у права позивача. Вказує, що фактичний дозвіл на зміну виду використання відбувся без згоди на те позивача, без урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території. Тому вважає, що прийняття зазначеної вище ухвали відбулось з порушенням норм містобудівного законодавства і статті 1 Першої протоколу Конвенції.

Ухвалою суду від 27.06.2019 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач 26.07.2019 подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує повністю, вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зокрема зазначив, що оскаржувана ухвала не є регуляторним актом оскільки, не поширюється на невизначене коло осіб. В ухвалі Львівської міської ради від 25.04.2019 № 5041 містяться індивідуально-конкретні приписи управлінню архітектури та урбаністики департаменту містобудування. Стверджує, що позов є передчасним, оскільки оскаржуваною ухвалою зміни до затвердженої містобудівної документації «План зонування території міста Львова Франківського району» не вносяться, а лише надано дозвіл на розроблення проекту внесення змін. Зазначає, що позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Також вказує, що позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес. Вважає, що безпосередньо позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди. Зазначені обставин свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того зазначає, що на думку відповідача, доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтерес, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Отже, позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів щодо порушення саме прав, свобод чи інтересів з боку відповідача у сфері публічно-правових відносин у зв`язку з прийняттям ухвали Львівської міської ради від 25.04.2019 року №5041, тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подав відповідь на відзив та пояснення в яких зокрема зазначив, що оскаржуваною у даній справі ухвалою відповідач дозволив внести зміни до плану зонування території Франківського району м. Львова (у районі вул. І Горбачевського). Внесення змін у план зонування вказаної вулиці призведе до того, що позивач буде позбавлений права проводити будівельні роботи вул. І. Горбачевського, 19 згідно отриманих дозвільних документів, які видавалася з урахуванням Ухвали Львівської міської ради від 18.09.2014р. № 1840 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони».

Ухвалою від 18.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

06.11.2019 представник відповідача подав заперечення на позов в яких зазначив, що твердження позивача, що внесення змін у план зонування призведе до того, що позивач буде позбавлений права проводити будівельні роботи на вул. І. Горбачевського , 19 згідно отриманих дозвільних документів не відповідає дійсності, оскільки ухвалою міської ради від 25.04.2019 року № 5041 «Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації «План зонування території міста Львова Франківського району» (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова)» лише дозволено розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації «План зонування території міста Львова Франківського району» (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, генерального плану м. Львова та положень затвердженої містобудівної документації. Проект внесення змін може передбачати не лише зміну назви зони, а й розширення переліку переважних, супутніх та допустимих видів забудови, а саме збільшення території скверів, алей, дитячих майданчиків тощо. У зв`язку з цим вважає, що відсутнє будь-яке порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача прийняттям оскаржуваної ухвали.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, надав додаткові пояснення, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у поясненнях, вважає позовні вимоги безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав вступне слово учасників справи, дослідив подані сторонами докази та

Встановив:

25 квітня 2019 року Львівська міська рада прийняла ухвалу №5041 «Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації «План зонування території міста Львова Франківського району» (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова). Додатком до вказаної ухвали є Схема змін до затвердженої містобудівної документації «План зонування території м. Львова Франківського району» (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова). (а.с.12)

Відповідно до вказаної ухвали міська рада ухвалила:

1. Дозволити розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, генерального плану м. Львова та положень затвердженої містобудівної документації (схема додається)

2. Визначити:

2.1. Замовником розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) - управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування.

2.2. Відповідальним за розроблення та фінансування проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) - управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування.

3. Управлінню архітектури та урбаністики департаменту містобудування:

3.1. Звернутись до Державного підприємства "Державний інститут проектування міст "Містопроект" - автора-розробника містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" щодо укладення відповідного договору.

3.2. Скласти з розробником проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) завдання на їх розроблення.

3.3. Забезпечити здійснення стратегічної екологічної оцінки містобудівної документації.

3.4. Забезпечити розроблення містобудівної документації:

3.4.1. Відповідно до вимог ДБН Б.1.1-22:2017 "Склад та зміст плану зонування території".

3.4.2. З додатком на електронному носії, виконаним ліцензованою геодезичною організацією у цифровому вигляді з прив`язкою до місцевої системи координат контурів проектованих об`єктів, вулиць, проїздів та роздруківкою їх координат.

3.5. Сприяти в організації проведення громадських слухань містобудівної документації відповідно до вимог ст. 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

3.6. Надати розробнику містобудівної документації вихідні дані на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова).

3.7. Після розроблення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) для врахування громадських інтересів звернутись з заявою до управління "Секретаріат ради" про проведення громадського обговорення.

Відповідальний: начальник управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування.

4. Управлінню "Секретаріат ради" забезпечити у встановленому порядку проведення громадського обговорення проекту містобудівної документації з врахуванням пп. 3, 4, 5 п. 3 ст. 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідальний: начальник управління "Секретаріат ради".

5. Управлінню архітектури та урбаністики департаменту містобудування подати міській раді на затвердження проект внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 3. Зонування Франківського району" з врахуванням здійснених погоджень та результатів громадського обговорення. Відповідальний: начальник управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування.

6. Контроль за виконанням ухвали покласти на директора департаменту містобудування.

Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає, згідно преамбули, Закон України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144).

На основі цього положення Конституції України в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що у формі рішень приймаються нормативні та інші акти.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти (Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Актами нормативно-правового характеру є локальні документи, які встановлюють, змінюють чи скасовують обов`язкові для виконання на певній території правила поведінки. Такі акти не стосуються якогось одного суб`єкта правовідносин і розраховані на багаторазове застосування.

Ненормативними актами є індивідуально-правові акти, які є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов`язки. Такі акти стосуються конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) і розраховані на одноразове застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.ч.1-3 ст. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з ч.2 статті 5 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Відповідно до ст.16 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 17 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:

1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;

2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;

3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій;

4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон;

5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання

територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови;

6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями;

7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Таким чином, прийняття оскаржуваної ухвали № 5041 від 25.04.2019 є одним з етапів зміни зонування вище вказаної території.

Судом встановлено з матеріалів справи, що 25 листопада 1999 року Науково-дослідному центру аерокосмічної інформації і екологічного моніторингу при Інституті кібернетики ім. В.М. Глушкова Національної Академії Наук України видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3893 га для виробничих потреб і обслуговування будинку по вул. Горбачевського, 19 у м . Львові ( а.с.14-17).

Позивачеві передано будинок № 19 по вул. Горбачевського у м . Львові відповідно до розпорядження № 42 від 02.02.2009 (а.с.21) та акту приймання - передачі, що затверджений розпорядженням президії НАН України від 21.07.2008 (а.с.18-20)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер №97613170 від 18.09.2017, Карпатське відділення інституту геофізики ім. Субботіна С.І. Національної Академії Наук України є землекористувачем земельної ділянки, кадастровий номер - :03:001:0049 (а.с.22)

Як встановлено судом, 18 вересня 2014 року ухвалою №3840 Львівської міської ради затверджено план зонування території м. Львова: Франківського та Сихівського районів (а.с.13)

Згідно плану зонування території земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0049, що є в користуванні позивача визначена як зона Ж-2 (зона малоповерхової житлової забудови не вище 4 поверхів) (а.с.109-111).

Судом також встановлено, що 20 квітня 2015 року Департаментом містобудування Львівської міської ради видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул. Горбачевського, 19 у м. Львові (а.с.25-26) на будівництво Карпатським відділенням інституту геофізики ім. С.І. Суботіна Національної Академії Наук України багатоквартирного житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. І. Горбачевського, 19, які затверджені наказом департаменту містобудування від 20.04.2015 року № 130 (а.с.24).

Містобудівні умови і обмеження видані з урахуванням того, що земельна ділянка на вул . Горбачевського, 19 (Франківський район м. Львова) згідно «Плану зонування території м. Львова Франківський та Сихівський райони», затвердженого Ухвалою Львівської міської ради від 18.09.2014 № 3840 є в зоні Ж-2 - зона малоповерхової забудови (до 4-ох поверхів).

З матеріалів справи встановлено, що 05.04.2017 позивачем зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт за адресою місцезнаходження земельної ділянки на вул. І. Горбачевського,19 (а.с.27-31)

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, містобудівні умови і обмеження забудови від 20.04.2015, а також декларація на початок будівельних робіт є чинними та нереалізованими станом на момент подання цього позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про будівельні норми» будівельні норми - затверджений суб`єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Таким чином, акти органів місцевого самоврядування, які стосуються плану зонування території мають відповідати затвердженим у встановленому порядку будівельним нормам.

З 1 серпня 2018 року набрав чинності ДБН Б. 1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території», який затверджено Наказом Мінрегіонбуду №344 від 27.12.2017.

У вищевказаних ДБН міститься розділ 8 «Внесення змін та уточнень до плану зонування території», що зокрема передбачає і таке.

У план зонування можуть вноситись зміни та уточнення. Зміна передбачає:- зміну назви зони і коду класу об`єктів зонування території; - значну зміну меж (контурів) зон - п. 8.1 ДБН.

Відповідно до п. 8.2 Підставою для розгляду питань про внесення змін до зонінгу може бути:

- внесення змін до генерального плану;

- розроблення та затвердження ДПТ з уточненням рішень генерального плану;

- уточнення проходження червоних ліній (при розробленні плану червоних ліній);

- невідповідність зонінгу генеральному плану населеного пункту, нормативно-

правовим актам, державним будівельним нормам та іншим документам, земельному кадастру;

- надання фізичними, юридичними особами обґрунтованих пропозицій щодо зміни меж територіальних зон, зміни містобудівних регламентів;

- звернення органів державної влади щодо внесення змін до зонінгу відносно розташування об`єктів будівництва державного значення;

- звернення органів виконавчої влади населеного пункту щодо внесення змін до зонінгу відносно розташування об`єктів будівництва громадського значення або розміщення інвестиційних об`єктів;

- рішення органів місцевого самоврядування у разі необхідності вдосконалення порядку регулювання використання та забудови території населеного пункту;

- звернення фізичних та юридичних осіб, якщо є обґрунтовані підстави щодо реалізації положень зонінгу, які можуть привести до неефективного використання земельних ділянок для містобудівних потреб та об`єктів нерухомості, зниження їх вартості, перешкоджання реалізації прав і законних інтересів громадян та їх об`єднань.

В оскаржуваній ухвалі відсутній вид внесення змін в план зонування території (зміну назви зони і коду класу об`єктів зонування території; - значну зміну меж (контурів) зон, тобто відповідач не визначив, що підлягає зміні згідно нового проекту внесення змін до плану зонування території.

Також, в оскаржуваній ухвалі відсутнє покликання на правову підставу внесення змін в план зонування території, що передбачена пунктом 8.2 ДБН, а з її змісту вбачається, що така правова підстава відсутня, що не відповідає вимогам нормативних актів.

Окрім того, відповідно до ДБНБ. 1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території», затвердженого Наказом Мінрегіону №344 від 27.12.2017 року, ці будівельні норми встановлюються вимоги до складу та змісту плану зонування території (зонінгу) населеного пункту. Норми призначені для застосування органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами, незалежно від форм власності та господарювання, при розробленні планів зонування території (зонінгу) населеного пункту (далі - ДБН Б. 1.1 -22:2017 «Склад та зміст плану зонування території»).

Згідно з п.4.1 ДБН Б. 1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» планом зонування (зонінгом) на території населеного пункту визначаються межі зон (підзон) з однорідними видами та умовами використання та встановлюються містобудівні регламенти, що діють у межах цих зон (підзон)».

Відповідно до п.4.11 ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» для окремої земельної ділянки дозволеним є таке використання, яке відповідає містобудівному регламенту зони (підзони), на території якої ділянка знаходиться.

Невідповідність наміру забудови встановленим видам дозволеного використання земельних ділянок і об`єктів, зазначеним у містобудівному регламенті, означає, що його застосування у відповідній територіальній зоні не допускається.

Згідно з п.4.12 ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» зміна видів використання земельних ділянок і об`єктів нерухомості фізичними та юридичними особами здійснюється у відповідності з переліком переважних, супутніх видів забудови в межах відповідної територіальної зони та дотримання інших вимог містобудівних регламентів та в порядку, визначеному законодавством.

Розроблення проекту внесення змін в план зонування території, що прийнято оскаржуваною ухвалою не враховує інтересів позивача як землекористувача ділянки, щодо якої змінюється зонінг.

При прийняті ухвали, що оскаржується, не враховано виду використання позивачем зазначеної земельної ділянки, який вказаний у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивача. Відповідач не врахував функціональне призначення належної на праві користування позивачеві земельної ділянки та фактично хоче змінити вид її використання.

Частина 5 статті 20 Земельного кодексу передбачає правило відповідно до якого види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель можуть визначатися її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено: "Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Також ЄСПЛ у своїй практиці нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), n. 50, Series A № 98).

У рішенні у справі "Tumeliai v. Lithuania" від 09.01.2017 ЄСПЛ зазначив, що "ризик, пов`язаний з помилкою, допущеною державним органом, повинна нести сама держава". Суд не погодився з аргументами уряду, що заявники мали підозрювати, що дозвіл на будівництво був "нестійким". Тому ЄСПЛ дійшов висновку: оскільки влада підтвердила, що будинок може бути зведений, у заявників не було достатніх підстав сумніватися в законності такого рішення й вони мали право розраховувати на те, що воно в майбутньому не буде оголошене неправомірним.

Суд звертає увагу відповідача, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, якому властиві такі ознаки: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним - благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним; є персоналізованим (суб`єктивним) - тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже, й матеріально-правової заінтересованості), є: незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача; встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу.

При розгляді справи судом встановлено наявність у позивача законного інтересу щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. І. Горбачевського, 19, у зв`язку з чим позивачем отримано всі необхідні дозвільні документи у порядку визначеному чинним законодавством, а отже набуто право забудови належної йому земельної ділянки у відповідності до плану зонування

В розумінні Європейського Суду право правомірного очікування та законного сподівання виникає у разі якщо особа, яка набула майнове право, не встигла його реалізувати в зв`язку із ухваленням державою нормативного акту чи акту індивідуальної дії, котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття. При цьому підстави, з яких особа позбавляється раніше набутого права, не пов`язані з її поведінкою. В таких випадках, під час розгляду справи Європейським Судом, право заявника не може вважатися «наявним» відповідно до національного законодавства тому Суд визнає порушеним не право, а встановивши факт законного сподівання визнає порушеним правомірні очікування заявника.

Суд погоджується з доводами позивача, що Львівська міська рада прийнявши ухвалу «Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації «План зонування території міста Львова Франківського району» (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) №5041 від 25.04.2019 року, порушила права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного та встановлених судом фактичних обставин справи суд дійшов висновку про невідповідність ухвали Львівської міської ради №5041 від 25.04.2019 положенням ч. 2 ст. 2 КАС України. Оскаржуване рішення відповідачем прийняте без дотримання принципу пропорційності, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і метою на яку воно було спрямоване, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ч.2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради на користь позивача стягненню підлягає судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради "Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до затвердженої містобудівної документації "План зонування території міста Львова Франківського району" (у районі вул. І. Горбачевського до межі детального плану території, обмеженої вул. І. Горбачевського, вул. Академіка А. Сахарова) № 5041 від 25.04.2019.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008; ) на користь Карпатського відділення інституту геофізики ім. Субботіна С.І. Національної Академії Наук України (вул. Наукова, 3-Б, м. Львів, 79060; ) судовий збір в сумі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня, 0 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.11.2019.

Суддя Коморний О.І.