Справа № 280/349/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/349/19

головуючий суддя І інстанції Татаринов Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відктритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецторгобладнання" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 в адміністративній справі № 280/349/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецторгобладнання" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецторгобладнання" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року в частині застосування штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ за період з 21 травня 2015 року до 30 січня 2015 року у сумі 2938,17 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецторгобладнання" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що недоїмки за квітень 2014 року у підприємства не існувало, а наступні звітні періоди, включаючи грудень 2014 року, товариство своєчасно і в повному обсязі сплачувало єдиний внесок, у зв`язку з чим, нарахування штрафів за період з 21.05.2014 року по 30.01.2015 року та з 21.01.2015 року по 22.01.2016 року здійснено відповідачем безпідставно.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині позовних вимог, які були задоволені, а тому у відповідності до приписів ст. 308 КАС України, апеляційним судом не переглядається.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № , яким позивачу за період з 21 травня 2014 року до 30 січня 2015 року, нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 21400,00 грн., за період з 21 січня 2015 року до 22 січня 2016 року - штраф у розмірі 20% у сумі 56665,7 та нараховано пеню у розмірі 0,1% від суми недоїмки у сумі 33120,90 грн.

Вважаючи рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року протиправним, позивач 19 листопада 2018 року звернувся зі скаргою (вих.№45/1) до ДФС України про її скасування.

Рішенням ДФС України №41408/6/99-99-11-05-02-25 від 21 грудня 2018 року скаргу залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року без змін.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення було частково прийнято відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Приписами ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Приписами ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до п. 6 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

Також, відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що на роботодавців покладається обов`язок по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який має нараховуватись за календарний місяць та сплачуватись не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому, у разі наявності у платника єдиного внеску несплаченої суми недоїмки, штрафів та пені, контролюючий орган має здійснювати зарахування сплаченого єдиного внеску в порядку календарної черговості їх виникнення. В свою чергу, у разі несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску, платник єдиного внеску може бути притягнутий до фінансової відповідальності у вигляді штрафу, а на суму несвоєчасно сплаченого єдиного внеску підлягає нарахуванню пеня.

Як свідчать встановлені обставини справи, оскаржуване рішення було прийнято відповідачем, з огляду на висновки останнього щодо несвоєчасної сплати єдиного внеску за період з 21.05.2014 року по 30.01.2015 року та з 21.01.2015 року по 22.01.2016 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до звіту про суму нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, загальна суму єдиного внеску, що підлягає сплаті, була визначена позивачем у розмірі 33 896.46 грн.

Тобто, виходячи з приписів ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» кінцевий строк сплати зазначеної суми спливав 21.05.2014 року.

В свою чергу, згідно платіжного доручення (призначення платежу внесок з ЄСВ) № 368 від 20 травня 2014 року, позивачем було сплачено єдиний внесок у розмірі 29380.19 грн.

Своєчасність сплати вказаної суми і, як наслідок, протиправність нарахування штрафної санкції та пені на останню була визначена судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, яке податковим органом не оскаржується.

Отже, сума несплаченого позивачем єдиного внеску за квітень 2014 року становить 4516.27 грн.

В свою чергу, з пояснень позивача вбачається, що станом на 31.03.2019 року у останнього існувала переплата з єдиного соціального внеску у розмірі 7209.25 грн., яка протиправно не була врахована податковим органом при визначенні несвоєчасно сплаченої суми єдиного внеску за квітень 2014 року.

Так, з інтегрованої картки платника єдиного соціального внеску, оформленої на позивача, вбачається, що станом на 31.03.2014 року у останнього дійсно існувала переплата у розмірі 7209.25 грн. (т. 2, а.с.156).

Між тим, відповідно до відомостей зазначеної інтегрованої картки, вказана сума переплати протягом квітня 2014 року та за період до 20.05.2014 року була спрямована податковим органом на сплату єдиного соціального внеску, штрафу та пені в порядку календарної черговості їх виникнення та станом на 20.05.2014 року була вичерпана.

Поряд, з вказаним, станом на 20.05.2014 року сума недоїмки позивача зі сплати єдиного соціального внеску становила 27716.12 грн. (т. 2 а.с. 157).

Відтак, посилання позивача не своєчасну та повну сплату останнім єдиного соціального внеску за квітень 2014 року є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Також, що стосується посилань позивача на своєчасну та повну сплату єдиного соціального внеску за періоди з 21.06.2014 року по 30.01.2015 року та з 21.01.2015 року по 22.01.2016 року і, як наслідок протиправності нарахування штрафних санкцій та пені за вказані періоди, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, з наданих позивачем копій платіжних доручень вбачається, що останнім у період з квітня 2014 року по січень 2016 року здійснювалась сплата єдиного соціального внеску ( т.1 а.с. 115-232).

В свою чергу, відповідно до інтегрованої картки позивача, у останнього протягом зазначеного періоду була наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, а саме станом на 30.06.2014 року сума недоїмки становила 27202.90 грн., станом на 31.07.2014 року сума недоїмки становила 23276.62 грн., станом на 31.08.2014 року сума недоїмки становила 26426.92 грн., станом на 30.09.2014 року сума недоїмки становила 27724.54 грн., станом на 31.10.2014 року сума недоїмки становила 24593.51 грн., станом на 30.11.2014 року сума недоїмки становила 25166.79 грн., станом на 31.12.2014 року сума недоїмки становила 17666.79 грн., станом на 31.01.2015 року сума недоїмки становила 44240.91 грн., станом на 28.02.2015 року сума недоїмки становила 69411.46 грн., станом на 31.03.2015 року сума недоїмки становила 75182.07 грн., станом на 30.04.2015 року сума недоїмки становила 78009.85 грн., станом на 31.05.2015 року сума недоїмки становила 95509.70 грн., станом на 30.06.2015 року сума недоїмки становила 103610.62 грн., станом на 31.07.2015 року сума недоїмки становила 110443.67 грн., станом на 31.08.2015 року сума недоїмки становила 107003.19 грн., станом на 30.09.2015 року сума недоїмки становила 88920.61 грн., станом на 31.10.2015 року сума недоїмки становила 72683.91 грн., станом на 30.11.2015 року сума недоїмки становила 60955.54 грн., станом на 23.12.2015 року сума недоїмки становила 7784.90 грн.

Також, з зазначеної інтегрованої картки вбачається, що сплачувані позивачем суми єдиного соціального внеску зараховувались на погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відтак, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності з боку Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ порушень строків сплати поточних платежів за період з 21 травня 2015 року до 30 січня 2015 року та за період з 21 січня 2015 року до 22 січня 2016 року та обґрунтованості нарахування штрафних санкцій та пені за вказані періоди, визначені рішенням № від 27 вересня 2018 року.

Що стосується посилань позивача на протиправне невиконання податковим органом заяви № 48/1 про зарахування надміру сплачених коштів з податку на прибуток підприємства у розмірі 52836.00 та з податку на додану вартість у сумі 19997.41 грн. в рахунок погашення недоїмки з ЄСВ, яка була подана до контролюючого органу 25.03.2015 року, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Згідно п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відтак, зі змісту положень ст. 43 Податкового кодексу України вбачається, що сума помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань може бути направлена, на підставі заяви позивача, на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, тобто на погашення суми грошового зобов`язання за іншим податком або збором.

Натомість, відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є консолідованим страховим внеском, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та не є податком або збором.

Поряд з вказаним, з матеріалів справи вбачається, що бездіяльність податкового органу по незарахуванню надміру сплачених коштів з податку на прибуток підприємства у розмірі 52836.00 та з податку на додану вартість у сумі 19997.41 грн. на погашення суми недоїмки з єдиного соціального внеску позивачем в судовому або адміністративному порядку оскаржена не була.

Відтак, посилання позивача на необґрунтоване визначення суми штрафних санкцій та пені з огляду на протиправне незарахування відповідачем в 2015 році надміру сплачених коштів з податку на прибуток підприємства у розмірі та з податку на додану вартість на погашення суми недоїмки з єдиного соціального внеску є необґрунтованими.

Щодо посилань позивача на наявність у останнього сертифікату ТПП України від 01.09.2014 року № 2740/05-4, яким засвідчено факт настання непереборної сили з 20.05.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області, як на підставу необґрунтованості нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 9-4 Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, є підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії норми Закону № 2464-VI, яка забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

Вказана підстава для звільнення від виконання обов`язків зі сплати єдиного внеску є єдиною та не передбачає обов`язку подання сертифікату Торгово-промислової плати України.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 06.11.2018 року по справі № 812/292/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Між тим, як вбачається з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач, як платник єдиного внеску, з 29.07.2013 року перебуває на обліку в Бердянській ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області.

Таким чином, з зазначеного вбачається, що на позивача не розповсюджують положення п. 9-4 Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому доводи останнього щодо звільнення від сплати штрафних санкцій та пені за нсвоєчасну сплату єдиного внеску є необґрунтованими.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецторгобладнання" залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 в адміністративній справі № 280/349/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко