Справа № 640/19291/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

14 листопада 2019 року м. Київ № 640/19291/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1
до Генеральної прокуратури України
про визнання протиправним та скасування наказу про проходження прокурорами атестації

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу від 03.10.2019р. № 221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2019р. відкрито провадження у справі та повідомлено сторони про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Одночасно з адміністративним позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Генеральної прокуратури України від 03.10.2019р. № 221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2019р. у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

06.11.2019р. позивач повторно подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії наказу Генеральної прокуратури України від 03.10.2019р. № 221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» до вирішення адміністративної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування необхідності задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову позивач зазначає, що предметом позову є визнання протиправним Порядку, яким його зобовязано вчинити дії, які суперечать вимогам закону. Вказує, що спірним наказом визначено порядок атестування, а відповідно встановлено порядок визначення та критерії відповідності осіб займаним посадам і, як наслідок, можливе звільнення з органів прокуратури за результатами такого атестування. При цьому позивач посилається на очевидну протиправність оскаржуваного наказу та на ту обставину, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог поновлення прав позивача вимагатиме вжиття додаткових заходів, зокрема, звернення з окремим позовом про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, а отже, утруднить ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов до висновку, що у її задоволенні слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 КАС України).

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає, що останнім не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів та не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 КАС України.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 156, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 293-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська