Справа № 813/3182/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2019 року

Київ

справа №813/3182/15

адміністративне провадження №К/9901/7490/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г., -

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (далі - Укрпатент) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Улицького В.З., суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України (далі - ДСІВ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на стороні відповідача - Закрите акціонерне товариство "Маршал", Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАИНСКАЯ МЕДИА ГРУППА", Укрпатент, про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати окремі положення рішення ДСІВ, викладеного у висновку №11175 від 22 квітня 2015 року за результатами кваліфікаційної експертизи в частині відмови в наданні правової охорони на знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно послуг 35, 38, 41 класів щодо заявки № m 2013 23394 від 16 грудня 2013 року;

- зобов`язати ДСІВ вчинити необхідні дії щодо надання правової охорони позивачеві щодо заявки № m 2013 23394 від 16 грудня 2013 року.

Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 14 квітня 2016 року відмовив у задоволенні позову.

Цей суд зазначив, що висновок експертизи не свідчить про необґрунтованість та протиправність рішення ДСІВ від 22 квітня 2015 року про відмову в реєстрації знаку за заявкою № m 2013 23394 від 16 грудня 2013 року, а також інші аргументи не спростовують факт схожості позначення за знаками, раніше зареєстрованими в Україні щодо споріднених послуг, а тому рішення ДСІВ від 22 квітня 2015 року прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 17 травня 2016 року постанову суду першої інстанції скасував та прийняв нову - про задоволення позову.

Визнав протиправним та скасував окремі положень рішення ДСІВ, викладеного у висновку № 11175 від 22 квітня 2015 року за результатами кваліфікаційної експертизи в частині відмови в наданні правової охорони на знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно послуг 35, 38, 41 щодо заявки № m2013 23294 від 16 грудня 2013 року.

Зобов`язав ДСІВ розглянути питання про продовження діловодства за даною заявкою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що, як убачається з висновку №4123 судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності в адміністративній справі №813/3182/15, позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" за заявкою № m2013 23294 від 16 грудня 2013 року та позначення "ІНФОРМАЦІЯ_2" знаку за свідоцтвом України НОМЕР_3 від 15 квітня 2004 року не є тотожними. Позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за заявкою № m2013 23294 від 16 грудня 2013 року та позначення "ІНФОРМАЦІЯ_2" знаку за свідоцтвом України НОМЕР_3 від 15 квітня 2004 року не є схожими до ступеня змішування, також, судові експерти наголосили, що відсутність ознак тотожності або схожості словесних позначень "ІНФОРМАЦІЯ_1" за заявкою № m2013 23294 від 16 грудня 2013 року та позначення "ІНФОРМАЦІЯ_2" знаку за свідоцтвом України НОМЕР_3 від 15 квітня 2004 року не може призвести до можливості їх змішування споживачами товарів і послуг. Тому відповідач безпідставно відмовив у наданні правової охорони на знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно послуг 35, 38, 41 щодо заявки № m2013 23294 від 16 грудня 2013 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15 червня 2016 року Укрпатент звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У скарзі зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та допустили порушення норм процесуального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції правомірно критично оцінив висновок експерта № 4123 від 15 грудня 2015 року, складений за результатами судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, зокрема пославшись на те, що судові експерти не виконали в повному обсязі свого обов`язку: експерти неправильно обрали об`єкт дослідження; допустили невідповідність обраної методики дослідження фонетичної, графічної та семантичної схожості спеціальному законодавству в сфері охорони об`єктів інтелектуальної власності, допустили підміну експертами дослідження семантичної схожості словесних позначень на соціально-лінгвістичне дослідження "генетичного походження української мови".

Суд першої інстанції також правильно не взяв до уваги листи-довідки від знавців української мови та твердження позивача про те, що Укрпатент та ДСІВ проігнорували рішення Апеляційної палати від 11 вересня 2009 року за іншою заявкою позивача.

Також суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про їх згоду на реєстрацію знака за новими класами на ім`я позивача, оскільки вони датовані вже після 16 грудня 2013 року (дати подання позивачем заявки).

Зазначає у скарзі й про те, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 від 17 січня 2005 року на ім`я ЗАТ "Маршал" зареєстровано словесний знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" та дія цього свідоцтва припинена 20 серпня 2012 року.

Посилається скаржник на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме на те, що Укрпатентом було отримано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 12 травня 2016 року лише 17 травня 2016 року, при цьому, судом встановлено строк для надання заперечення на апеляційну скаргу - 5 днів з дня її отримання. Водночас, 17 травня 2016 року судом вже винесено рішення у справі.

Суд апеляційної інстанції при винесенні рішення надав перевагу одному доказу у справі (висновку судової експертизи) над іншими доказами, без повного та об`єктивного дослідження всіх доказів.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 06 липня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Укрпатенту.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року № 772/0/78-19 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав заявку № m 2013 23394 про реєстрацію знака "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно товарів 9 класу та послуг 35, 38, 41 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг.

28 січня 2015 року Державним підприємством "Український інститут промислової власності" позивачу направлено повідомлення № 2138/3 про можливу відмову у реєстрації знака відносно частини заявлених товарів і послуг, оскільки "… заявлене словесне позначення:

- для всіх послуг 35, 38, 41 класів є схожим настільки, що його можна сплутати з словесним знаком "ІНФОРМАЦІЯ_2", раніше зареєстрованим в Україні на ім`я товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАИНСКАЯ МЕДИА ГРУППА", Україна (свідоцтво № НОМЕР_3 від 15 квітня 2004 року, заявка № від 24 грудня 2001 року), щодо споріднених послуг;

- для всіх послуг 35 класу є схожим настільки, що його можна сплутати з словесним знаком "Видавнича група ІНФОРМАЦІЯ_1"", раніше зареєстрованим в Україні на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Україна (свідоцтво № НОМЕР_1 від 10 вересня 2009 року, заявка № m 200806209 від 02 квітня 2008 року) щодо споріднених послуг;

- для частини послуг 41 класу, що входять до узагальнюючого поняття: "влаштування спортивних і культурних заходів", є схожими настільки, що його можна сплутати з словесним знаком "ІНФОРМАЦІЯ_1", раніше зареєстрованим в Україні на ім`я Закритого акціонерного товариства "Маршал", Україна (заявка № від 19 серпня 2002 року, свідоцтво НОМЕР_2 від 17 січня 2005 року, дата припинення дії свідоцтва 20 серпня 2012 року), щодо споріднених послуг. Ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не має права на повторну реєстрацію знаку протягом трьох років після припинення дії свідоцтва".

Згодом, 22 квітня 2015 року Державним підприємством "Український інститут промислової власності" складено висновок про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою від 16 грудня 2013 № m2013 23294 відносно частини товарів і послуг.

ОСОБА_1 не погодився з окремими положеннями рішення ДСІВ, викладеного у висновку № 11175 від 22 квітня 2015 року, у частині відмови в наданні правової охорони на знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно послуг 35, 38, 41 класів та звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до частин першої та другої статті 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з частиною першою статті 420 ЦК до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Положеннями частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) визначено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування; справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов`язані з ними законні інтереси.

Згідно з частиною першою розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті «Голос України» повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Пунктом 16 частини першої розділу ХІ «Перехідних положень» ГПК установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки між позивачем та відповідачем виник спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, тому його вирішення віднесено до юрисдикції господарського суду.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 826/15263/18 та Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 804/11564/15.

У справі, що розглядається, спір виник щодо скасування рішення про відмову в реєстрації знака для товарів і послуг. Тобто він безпосередньо стосується охорони права інтелектуальної власності позивача.

Вказані обставини свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виник спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, а тому його вирішення віднесено до юрисдикції господарського суду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суди попередніх інстанцій, розглянувши справу, не віднесену до їх юрисдикції, не можуть вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 5 частини першої стаття 349 КАС, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Згідно зі статтею 354 КАС, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до статті 238 КАС, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у даній справі.

Керуючись статтями 343, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адімністративного суду від 17 травня 2016 року у справі № 813/3182/15 - скасувати.

Провадження у справі № 813/3182/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на стороні відповідача - Закрите акціонерне товариство "Маршал", Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАИНСКАЯ МЕДИА ГРУППА", Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності", про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.Ю. Бучик

С.Г. Стеценко