Справа № 820/3546/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 листопада 2019 р. № 820/3546/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - Іщенко Р.А.,

представника відповідача - Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд, з урахуванням уточнень: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 29.11.2017 р., № від 29.11.2017 р., № від 29.11.2017 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" (вул. Василя Мельникова, буд. 9/3, кв. 4,м. Харків,61082, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська,46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено; скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 29.11.2017 р., № від 29.11.2017 р., № від 29.11.2017 р., які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ"; стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, код ЄДРПОУ 39599198) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" (вул. Василя Мельникова, буд. 9/3, кв. 4,м. Харків,61082, ) у розмірі 13897,83 грн. (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 83 копійки).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задоволено частково; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 скасовано в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.11.2017 № та №, а також податкового повідомлення-рішення № в частині визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 274513,53 грн. (в тому числі: 219610,82 грн. за основним платежем та 54902,71 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено; скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі №820/3546/18 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 4709,69 грн.; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ГЛАВМАШ залишено без задоволення; касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області задоволено частково; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі №820/3546/18 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18грн. за основним платежем та 122508,54грн. за штрафними (фінансовими) санкціями скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в решті позовних вимог постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі №820/3546/18 залишено без змін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року прийнято до розгляду адміністративну справу за вищевказаним позовом в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2017 № в частині.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податковий орган прийняв протиправне податкове повідомлення-рішення, яке підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на помилкових висновках, викладених у акті перевірки № 18961/20-40-14-12-11/32759608 від 09.11.2017 р.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що податкове повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом у зв`язку із встановленням перевіркою обставин порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" норм діючого законодавства, які належним чином зафіксовано у акті перевірки. Отже, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

Матеріли справи свідчать, що відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області №6156 від 27.10.2017 р. фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ Торговий дім Главмаш (податковий номер 32759608) з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ Топ Стрім Трейд (податковий номер 40921310) за грудень 2016 року, ТОВ Індіго Фінанс (податковий номер 39854964) за червень-серпень 2016 року, та подальшої реалізації або виконання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг), за результатами якої складено акт перевірки №18961/20-40-14-12-11/32759608 від 09.11.2017 р.

Відповідно до висновків акту №18961/20-40-14-12-11/32759608 від 09.11.2017 р. перевіркою встановлено порушення:

- завищення податкового кредиту на загальну суму 748601 грн., у тому числі, за червень 2016 року у сумі 13816 грн., за липень 2016 року у сумі 299161 грн., серпень 2016 року у сумі 189891 грн., за грудень 2016 року у сумі 245733 грн., чим порушено пп. а п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 38 956 грн. за грудень 2016 року, чим порушено пп. а п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України;

- заниження суми податку на додану вартість до сплати на суму 709645 грн., у тому числі, за червень 2016 року на суму 13816 грн., за липень 2016 року на суму 299161 грн., за серпень 2016 року на суму 189891 грн., за грудень 2016 року на суму 206777 грн., чим порушено пп. а п. 198.1 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України;

- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України - не надано документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач, не погодившись із висновками акту перевірки №18961/20-40-14-12-11/32759608 від 09.11.2017 р., звернувся до відповідача із запереченнями.

Судом встановлено, що на підставі висновків акту перевірки, відповідачем 29.11.2017 р. складено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким за встановлене порушення пп. «а» п. 198.1 ст.198, п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 887056,25 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 709645,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 177411,25 грн.;

- № , яким за встановлене порушення пп. «а» п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 0,00 грн., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), а також визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 38956,00 грн.;

- № , яким за встановлене порушення п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Позивач, не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся до суду за їх оскарженням.

Суд зазначає, що предметом даного судового розгляду є правомірність податкового повідомлення - рішення від 29.11.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18 грн. за основним платежем та 122508,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, оскільки постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 14.05.2019, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 29.11.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18 грн. за основним платежем та 122508,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Отже, перевіряючи обґрунтованість висновків Головного управління ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки №18961/20-40-14-12-11/32759608 від 09.11.2017 р., за результатами яких прийнято податкове повідомлення - рішення від 29.11.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18 грн. за основним платежем та 122508,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд встановив наступне.

Так, відповідно до змісту постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 14.05.2019 встановлено, що при новому розгляді справи суду на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з контрагентом Товариство з обмеженою відповідальністю «Індіго Фінанс» необхідно: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; перевірити факт реального руху активу по всьому ланцюгу учасників схеми; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; підтвердити або спростувати добросовісність позивача; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції. При цьому, Верховним Судом зазначає, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку. Також Верховним Судом вказано, що для з`ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладених в акті перевірки або підтверджених іншими доказами.

Відповідно до ч.5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов вбачаються висновки контролюючого органу проте, що перевіркою взаємовідносин ТОВ «ТД «Главмаш» (податковий номер 32759608) з ТОВ «Індіго Фінанс» (податковий номер 39854964) за червень 2016 - серпень 2016 року, а саме: податкових накладних, договорів, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, які надані до перевірки, було встановлено наступне:

- у рахунках-фактурах від ТОВ «Індіго Фінанс» у полі «Виписав(ла)» рахуються підписи невстановлених осіб, відсутні ідентифікація посадової особи (посада, підпис, ініціали, прізвище);

- у товарно-транспортних накладних №РН-060 від 22.07.2016, №РН-048 від 09.08.2016, № РН-049 від 10.08.2016, № РН-050 від 10.08.2016, № РН-051 від 11.08.2016, № РН-053 від 11.08.2016, № РН-056 від 25.08.2016 у полі «Автомобіль» зазначено невідомий реєстраційний номер;

- у товарно-транспортних накладних від ТОВ «Індіго Фінанс» у полі «Водій» не зазначено номер посвідчення водія;

- у товарно-транспортних накладних №РН-048 від 09.08.2016, № РН-051 від 11.08.2016 у полі «Пункт навантаження» та «Пункт розвантаження» не зазначено місцезнаходження;

- у товарно-транспортних накладних у полі «Пункт навантаження» та «Пункт розвантаження» не зазначено адресу з найменуванням вулиці та будинку;

При цьому, зі змісту акту перевірки також вбачається висновки контролюючого органу про те, що з наданих до перевірки документів по взаємовідносинам позивача із контрагентом ТОВ «Індіго Фінанс» встановлено неузгодженість даних у первинних документах відсутність адрес, відсутність посвідчень водіїв у товарно-транспортних накладних, тощо; неможливість ідентифікувати особу підписанта первинних документів з боку постачальника; відсутність обов`язкових реквізитів у первинних документах, які складені за результатами господарської операції зокрема відсутні посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; номера та дати, інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; формальне оформлення первинних документів.

Вказаних висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з встановленням під час проведення перевірки обставин невідповідності первинних документів з огляду на їх складення із порушенням, а також з огляду на встановлення обставини наявності інформації стосовно ТОВ «Індіго Фінанс» щодо порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, а також наявної податкової інформації від 13.09.2017 року №65/7/16-31-14-05, відповідно до якої не підтверджено рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської діяльності, відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій.

Надаючи оцінку доводам позивача та відповідача з врахуванням висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 14.05.2019, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Суд зазначає, що відповідно до положень пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивачем в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ ІНДІГО ФІНАНС в особі директора ОСОБА_2 01 червня 2016 року укладено договір поставки №25/06, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується на умовах, визначених договором, передавати у власність покупця будівельні матеріали, промислове обладнання, запасні частини, електричне обладнання (далі продукція), а покупець зобов`язується на умовах, визначених договором приймати та оплачувати цю продукцію в кількості і асортименті вказаному у рахунках. Відповідно до розділу 2 договору поставки найменування, асортимент, кількість, ціна та вартість продукції, що поставляється визначається згідно заявок покупця, загальна вартість договору становить 2000000,00 грн., ціни на конкретну партію продукції визначаються в залежності від виду продукції та умов поставок. Розділом 5 договору поставки визначено умови, терміни та порядок поставки, а саме в п. 5.1 сторонами визначено, що продукція повинна бути поставлена на умовах та в строки, що передбачені в специфікаціях до договору по кожній партії продукції окремо. Також у 5.3 договору поставки передбачено, що доставка продукції транспортом та за рахунок покупця, якщо інше не встановлено додатковою угодою до договору. Відповідно до положень п. 6.2 договору поставки постачальник надає покупцю такі документи власний рахунок-фактуру на продукцію; податкові накладні; видаткова накладна. Порядок і умови оплати сторонами визначено у розділі 7 договору поставки.

Зазначений договір поставки скріплено печатками та підписами директорів контрагентів.

Зі змісту та налізу зазначеного договору поставки від 01.06.2016 року №25/06 вбачається, що шляхом укладення останнього сторонами визначено усі необхідні умови задля здійснення господарської діяльності на його виконання.

На підтвердження реальності виконання умов договору поставки позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів, а саме: видаткові накладні, рахунки-фактури.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 03 червня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-0000068 (рахунок-фактура № СФ-000045) позивачем було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 5893,20 грн; 29 червня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-0000063 (рахунок-фактура № СФ-000046) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 75597,80 грн.; 03 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-039 (рахунок-фактура № СФ-044) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 18443,81 грн.; 04 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-040 (рахунок-фактура № СФ-042) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 45508,84 грн.; 04 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-041 (рахунок-фактура № СФ-043) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 12966,30 грн.; 04 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-042 (рахунок-фактура № СФ-045) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 93474,20 грн.; 10 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-059 (рахунок-фактура № СФ-051) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 14941,14 грн.; 10 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-058 (рахунок-фактура № СФ-052) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 14054,30 грн.; 14 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-043 (рахунок-фактура № СФ-046) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 97489,62 грн.; 14 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-045 (рахунок-фактура № СФ-047) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 84408,50 грн.; 15 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-046 (рахунок-фактура № СФ-048) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 113259,38 грн.; 15 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-047 (рахунок-фактура № СФ-049) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 95804,76 грн.; 22 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-060 (рахунок-фактура № СФ-053) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 909780,43 грн.; 22 липня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-061 (рахунок-фактура № СФ-054) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 294836,40 грн.; 09 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-048 (рахунок-фактура № СФ-061) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 139065,26 грн.; 10 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-050 (рахунок-фактура № СФ-059) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 74082,23 грн.; 11 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-051 (рахунок-фактура № СФ-056) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 21331,96 грн.; 10 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-049 (рахунок-фактура № СФ-057) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 16667,38 грн.; 11 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-052 (рахунок-фактура № СФ-058) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 76792,69 грн.; 11 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-053 (рахунок-фактура № СФ-060) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 46105,82 грн.; 25 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-054 (рахунок-фактура № СФ-062) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 49486,40 грн.; 25 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-055 (рахунок-фактура № СФ-063) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 390097,69 грн.; 25 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-056 (рахунок-фактура № СФ-064) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 86423,44 грн.; 25 серпня 2016 року на підставі видаткової накладної № РН-057 (рахунок-фактура № СФ-065) було придбано товар загальною вартістю з ПДВ 239293,98 грн. ( т.1 а.с.104-108, 110, 112, 114, 116, 118, 120, 123, 126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 147, 149, 151, 153).

Матеріали справи свідчать, що позивачем було проведено оплату за придбаний товар, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень № 279 від 30.06.2016 року на суму 500000,00 грн., № 287 від 30.06.2016 року на суму 179000,00 грн., № 292 від 04.07.2016 року на суму 190000,00 грн., № 291 від 04.07.2016 року на суму 190000,00 грн., № 316 від 14.07.2016 року на суму 270000,00 грн., № 337 від 18.07.2016 року на суму 100000,00 грн., № 336 від 18.07.2016 року на суму 200000,00 грн., № 335 від 18.07.2016 року на суму 250000,00 грн., № 356 від 21.07.2016 року на суму 141763,00 грн, № 358 від 26.07.2016 року на суму 57500,00 грн., № 370 від 01.08.2016 року на суму 71000,00 грн., № 396 від 26.08.2016 року на суму 342000,00 грн., № 438 від 30.08.2016 року на суму 487000,00 грн., № 446 від 30.08.2016 року на суму 130000,00 грн., № 459 від 06.09.2016 року на суму 104450,00 грн., № 458 від 06.09.2016 року на суму 200000,00 грн., № 161 від 15.09.2016 року на суму 195103,15 грн ( т.1 а.с.155-164).

Як встановлено судом перевезення придбаних товарів здійснювалось автомобільним транспортом зі складу постачальника автомобільним перевізником ТОВ "Стройтрансавто" відповідно до товарно-транспортних накладних, копії яких долучено до матеріалів справи (т.1 а.с.109, 111, 113, 115, 117, 119, 121-122, 124, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 145-146, 148, 150, 152, 154).

Зі змісту наданих представником позивача пояснень судом встановлено, що в подальшому придбані у контрагента ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності позивачем було використано у власній господарській діяльності, а саме у будівельних роботах за договорами підряду, укладеними із контрагентами Комунальний заклад Балаклійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів, Савинська селищна рада, Комунальний заклад Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості, Комунальний заклад Харківська обласна станція юних туристів Харківської обласної ради, Комунальний заклад Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів Обдарованість Харківської обласної ради, Управління економічного розвитку Первомайської районної державної адміністрації, Комунальне підприємство Харківводоканал, ТОВ УНВЦ "Охорона праці", Миколаївська сільська рада, а також, придбаний товар був реалізований ТОВ СтройТрансАвто.

Так, матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 30 від 08.06.2016 року, укладеного із Комунальним закладом «Балаклійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Харківської обласної ради. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 29.06.2016 року встановлено вартість 98733,70 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 29.06.2016 року.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 180 від 09.11.2016 року, укладеного із Савинською селищною радою. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 29.11.2016 року встановлено вартість 183473,10 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання закопаних будівельних робіт від 29.11.2016 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору на будівництво газопроводу № 01/07-16 від 12.07.2016 року, укладеного із Савинською селищною радою. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 12.10.2016 року встановлено вартість 1024431,95 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 12.10.2016 року.

Також, матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 25 від 25.07.2016 року, укладеного із Комунальним закладом «Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості». Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 19.08.2016 року встановлено вартість 137262,00 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 42 від 18.07.2016 року, укладеного із Комунальним закладом «Харківська обласна станція юних туристів» Харківської обласної ради. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 16.08.2016 року встановлено вартість 150000,00 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 41 від 22.06.2016 року, укладеного із Комунальним закладом «Харківська обласна станція юних туристів» Харківської обласної ради. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 16.08.2016 року встановлено вартість 199995,00 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року.

Також, матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору від 23.06.2016 року, укладеного із Комунальним закладом «Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Обдарованість» Харківської обласної ради. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 29.08.2016 року встановлено вартість 489212,77 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 31 від 08.06.2016 року, укладеного із Комунальним закладом «Балаклійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Харківської обласної ради. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 12.07.2016 року встановлено вартість 199904,24 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 12.07.2016 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору підряду № 179 від 09.11.2016 року, укладеного із Савинською селищною радою. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 29.11.2016 року встановлено вартість 195445,02 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 29.11.2016 року.

Також, матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору про закупівлю робіт за державні кошти від 20.06.2017 року, укладеного із Управлінням економічного розвитку Первомайської районної державної адміністрації. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 08.08.2016 року встановлено вартість 1290149,98 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 08.08.2016 року.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору про закупівлю робіт за державні кошти від 25.09.2014 року №105/9-КС/14, укладеного із Комунальним підприємством «Харківводоканал». Так, зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що впродовж дії договору позивачем надавались послуги з реконструкції систем водопостачання та водовідведення в районі вул. 7-ї Гвардійської Армії та вул. Кулиничівської м. Харкова.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було частково використано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності в рамках виконання умов договору про закупівлю робіт за державні кошти № 37 від 12.10.2016 року, укладеного із Миколаївською сільською радою Лозівського району Харківської області. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року встановлено вартість 2006353,44 грн. При цьому, роботи виконано у повному обсязі, про що сторонами складено акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року та акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року.

Також, матеріали справи свідчать, що позивачем було частково реалізовано придбані у ТОВ «Індіго Фінанс» товарно-матеріальні цінності на користь ТОВ «СтройТрансАвто». На підтвердження реалізації товарно-матеріальних цінностей до матеріалів справи долучено копії первинних документів, а саме: рахунок-фактура № СФ-0037 від 15.11.2016 року, видаткова накладна № РН-0000078 від 28.11.2016 року на загальну суму 29045,28 грн., рахунок-фактура № СФ-00046 від 17.07.2016 року, видаткова накладна № РН-00064 від 17.07.2016 року на загальну суму 35711,21 грн., рахунок-фактура № СФ-0050 від 04.10.2016 року, видаткова накладна № РН-0000б27 від 24.10.2016 року на загальну суму 52326,90 грн.

Враховуючи положення ст.44 Податкового кодексу України та надаючи оцінку наданим позивачем до суду доказам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

При цьому, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

З врахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що реалізація господарської операції здійснюється не в момент укладення договору, а під час виконання зобов`язань, що з нього випливають та підтверджується первинними документами, які складаються на підставі договору: видатковими накладними, актами прийому-передачі товару, виконання робіт або надання послуг та відповідними платіжними дорученнями тощо.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 22.09.2015 у справі №826/16369/13-а.

Суд зазначає, що надані представником позивача до суду первинні документи складені у встановленому порядку.

Під час судового розгляду справи на виконання висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.05.2019 року, щодо необхідності встановлення того, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованим постачальником, хто персонально брав у цьому участь, судом зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що на підприємство позивача був прийнятий на посаду виконроб ОСОБА_3 Олексій ОСОБА_4 , який, згідно наказу № 05/01/2015 від 05 січня 2015 року був призначений відповідальним по забезпеченню та зберіганню будівельних матеріалів.

Так, представником позивача під час розгляду справи було вказано, що ОСОБА_5 мав багаторічний досвід у сфері будівництва, а отже у зв`язку з тим, що працював він у сфері будівництва більш тридцяти років, то був відомим серед постачальників будівельних матеріалів. Відтак, саме вказаній особі, у разі виграшу підприємства у тендерних закупівлях послуг на ремонт, будівництво та реконструкцію різних об`єктів, доручалося організувати роботи по виконанню зобов`язань, встановлених у тендерних договорах, а саме, забезпечити будівельними матеріалами, організувати роботи, нести відповідальність за зберігання матеріальних цінностей.

Зі змісту наданих представником позивача на вимогу суду пояснень та доказів судом встановлено, що 05.01.2015 року з ОСОБА_5 було підписано договір №0501/15 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність перед підприємством позивача.

Також, зі змісту наданих на вимогу суду пояснень представника позивача судом встановлено, що контрагент позивача та його постачальник ТОВ «Індіго Фінанс» через своїх працівників самостійно зв`язався з ОСОБА_6 за допомогою телефону та запропонував комерційну пропозицію стосовно будівельних матеріалів, на яку ОСОБА_5 після її розгляду погодився. При цьому, представником позивача повідомлено суду, що матеріали приймав ОСОБА_5 на орендованому підприємством позивача складі, який розташований за адресою: Харківська область, смт. Андріївка. Водночас, вказано, що після прийняття товарно-матеріальних цінностей первинні документи від постачальника ОСОБА_5 передавав до бухгалтерії. У подальшому, коли необхідно було виконати будівельні роботи за тендерними договорами, ОСОБА_5 надавав інформацію до бухгалтерії стосовно будівельних матеріалів. Також представником позивача вказано, що договори, видаткові накладні та інші документи підписувалися безпосередньо директором підприємства ОСОБА_1 , але, спілкування з ТОВ «Індіго Фінанс» вів ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду справи зі змісту наданих представниками сторін пояснень судом було встановлено, що під час проведення перевірки контролюючим органом неодноразово викликались директор, бухгалтер та ОСОБА_5 на допит для надання свідчень.

Протокольною ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 17.10.2019 року, судом було витребувано від відповідача належним чином засвідчену копію пояснень ОСОБА_5 , які надавались останнім перевіряючим під час проведення перевірки.

Суд зазначає, що відповідачем протокольну ухвалу суду виконано не було та до суду не надано витребуваних доказів всупереч вимогам ст.79, 80, 77 КАС України.

Отже, враховуючи надані представником позивача під час нового розгляду справи докази та пояснення, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять та до суду не надано доказів вчинення позивачем дій, направлених на порушення норм діючого податкового законодавства під час здійснення господарських відносин із контрагентом ТОВ «Індіго Фінанс».

При цьому, як встановлено судом, придбання товару у контрагента постачальника було обумовлено необхідністю виконання умов договорів із іншими контрагентами, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що підтверджує господарську мету та економічну доцільність при укладенні спірного договору.

Стосовно доводів контролюючого органу в частині, що стосується невідповідності первинних документів а саме видаткових накладних, а також відсутності у товарно-транспортних накладних усіх необхідних реквізитів суд зазначає наступне.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

Водночас, відсутність в товарно-транспортних накладних інформації про пункт навантаження за наявності інших даних, які ідентифікують автомобіль та інше, та за наявності первинних документів (видаткових накладних, рахунків, платіжних доручень та інших), які підтверджують обставини транспортування та поставки товарів, не свідчить про порушення нами податкового законодавства.

Таким чином, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.11.2018 року у справі №820/5610/17, від 31.07.2018 року по справі №П/811/1487/17.

Також суд зазначає, що такий первинний документ як товарно-транспортна накладна є обов`язковим первинним документів, що складається щодо господарських операцій з перевезення вантажів, однак не є первинним документом, що складається щодо господарських операцій з поставки товарів.

Відповідно, ненадання платником податку (покупцем) до перевірки товарно-транспортних накладних або наявність у наданих товарно-транспортних накладних певних недоліків не може бути самостійною підставою для висновків про не підтвердження господарських операцій з поставки товару між позивачем та його контрагентом, якщо при цьому іншими документами підтверджується протилежне.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.04.2019 року №821/3770/14.

Крім того, суд зазначає, що доводи контролюючого органу стосовно ненадання позивачем до перевірки деяких податкових накладних не можуть вважатися судом належним доказом нереальності господарських взаємовідносин, оскільки до суду не надано доказів відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних по операціям ТОВ «ТД «Главмаш» з ТОВ «Індіго Фінанс».

Стосовно доводів та посилань контролюючого органу на обставини наявності відкритого кримінального провадження №0000009 по факту фіктивного підприємництва та пояснень наданих оперативним працівникам в ході досудового розслідування засновником та директором ТОВ «Індіго Фінанс» ОСОБА_2 та податкової інформації щодо контрагента ТОВ «Індіго Фінанс», відповідно до якої останній не має технічних, трудових ресурсів та транспортних засобів суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Крім того, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

На виконання вимог Верховного Суду, викладених у постанові від 14.05.2019 року, та з метою з`ясування в рамках принципу офіційного з`ясування обставин у справі обставин участі засновника та директора Товариства з обмеженою відповідальністю Індіго Фінанс в діяльності вказаної юридичної особи судом було здійснено виклик вказано особи задля відібрання свідчень з приводу вказаних питань.

Судом було неодноразовано направлено судові виклики ОСОБА_2 , яка в рамках досліджуваних правовідносин із контрагентом ТОВ «Індіго Фінанс» перебувала у статусі директора.

Матеріали справи свідчать, що направлені судові виклики були отримані, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, проте ОСОБА_2 в судове засідання не прибула.

З огляду на зазначене суд позбавлений можливості допитати вказану особу стосовно питань порушених Верховних Судом у постанові від 14.05.2019 року.

Водночас, судовим розглядом справи зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що на даний час кримінальне провадження за № 0000009 закрито та відсутні вироки судів стосовно контрагента позивача ТОВ «Індіго Фінанс».

Відповідачем під час розгляду справи зазначених доводів представника позивача не спростовано, доказів протилежного до суду не надано.

Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши обставини здійснюваних позивачем правовідносин із контрагентом ТОВ «Індіго Фінанс», суд приходить до висновку, що оскільки первинні документи по взаємовідносинам позивача із контрагентом ТОВ «Індіго Фінанс» оформлені у відповідності до вимог ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", чим спростовано висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення позивачем положень податкового законодавства, а також не підтверджено доводів контролюючого органу стосовно фактичного нездійснення господарської операції, суд приходить до висновку, що на разі наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18грн. за основним платежем та 122508,54грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог "Торговий дім "ГЛАВМАШ" в частині позовних вимог про Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.11.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18грн. за основним платежем та 122508,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ГЛАВМАШ" (вул. Василя Мельникова, буд. 9/3, кв. 4, м. Харків, 61082) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення в частині - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.11.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612542,72 грн., у тому числі: 490034,18грн. за основним платежем та 122508,54грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.