Справа № 381/2835/19
Суддя: Соловей Г. В.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю представника позивача Вітів М.Б.,

за участю представника відповідача Довженко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Фастові та Київській області про визнання протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2019 року представник Вітів М.Б. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з адміністративною позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Фастові та Київській області про визнання протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина, посилаючись на те, що 04.07.2019 року заступником начальника Фастівського районного відділу ЦМУДМС в м. Києві та Київській області Дехтяренко Ю.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України та прийнято рішення № 4 про примусове його повернення з України. Вважає, оскаржувана постанова виносилася відповідачем з порушенням вимог КУпАП, оцінка доказів не проводилась, об`єктивного та законного розгляду справи не відбувалося та його законні права (зокрема і право на перекладача) відповідачем ігнорувалися, а тому вказує, що зазначена постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2019 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2019 року у задоволенні заяви представника позивача Вітів М.Б. про збільшення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2019 року про відмову у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог скасовано і справу направлено для продовження розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 286 та ч. 2 ст. 288 КАС України встановлені скорочені терміни розгляду адміністративних справ цієї категорії справ - а саме 10 днів, однак враховуючи перебування справи на розгляді в Шостому апеляційному адміністративному суді та за клопотаннями представника позивача строки розгляду справи було продовжено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Також, через канцелярію суду надійшло клопотання від представника позивача про закриття провадження в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст. 38 КУпАП.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечення щодо позовних вимог послалася на зазначені у Відзиві обставини, а також, зазначила, що позов про оскаржування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача подана з порушенням строку її оскарження. Разом з тим, позов подано до суду з порушенням підсудності так, як Фастівський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м.Києві та Київській області не є юридичною особою. Отже, позов є безпідставним та необґрунтованим.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правивий статус іноземців та осіб без громадянства який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 3 статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, Інтереси суспільства та держави.

У положеннях статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Тож наявність прав іноземців та осіб без громадянства прямо пов`язана із законністю їх перебування на території України, в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність, встановлену законом.

При розгляді справи судом встановлено, що 04 липня 2019 року головним спеціалістом Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області Голінко Л.Я. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 10, 11 КУпАП).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Вимогами ч. 1 ст.203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

В силу п. 18 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні є посвідка на тимчасове проживання.

Пунктом 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251.

Відповідно до п.10 Порядку посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу Державної міграційної служби не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 245 КУпАП України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи підстави для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, представник позивача посилається на те, що при постановлені рішення від 04.07.2019 року уповноваженою особою не було надано позивачу оригінал другого примірника рішення про примусове повернення в порядку та спосіб, передбачений чинним законодавством України, не забезпечено послуг перекладача та не надано права добровільно виконати вимоги оскаржуваного рішення, через неймовірно короткий строк його виконання.

Згідно п. 2.6. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28 серпня 2013 року, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Відповідно до ст. 274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем було надано Відзив на позов де було зазначено, що законність винесення потанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було перевірено апеляційним адміністративним судом при розгляді адміністративної справи за апеляційною скаргою Громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, терміном на 6 місяців та примусове видворення з України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, згідно Постанови Шостого Апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 року при розгляді зазначеної справи колегією суддів було досліджено подані до суду апеляційної інстанції матерріалів справи №1 про примусове видворення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 та матеріалів справи № 10 про примусове повернення, копії яких долучено до матеріалів справи та встановлено, що 04 липня 2019 року громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 повідомлявся про прийняте рішення та зобов"язався не пізніше 08 липня 2019 року залишити територію України. Вказане повідомлення підписано громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_1 та його перекладечем Кіліч Юміт , що свідчить про те, що зміст йому доведений, та при розгляді справи було залучено перекладача.

Також, розгляд справи 11 липня 2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області відбувався із залученням перекладача. Громадянин Туреччини ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Адвоката не потребував.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою про накладання адміністративного стягнення від 04.07.2019 року серії ПН ЦМУ № 000531 складеного заступником начальника Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області Дехтеренко Ю.О. відносно громадянина Туреччини ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КупАП. Рішення виконано не було.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Адміністративний позов про визнання протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина подано представником особи, відносно якої були прийняті рішення 05.08.2019 року. В обґрунтування поважності причини пропуску подання адміністративного позову представником зазначено, що позивач не отримував примірника постанови, що призвело до неможливості вчасно звернутися до суду.

Однак, як зазначалося про прийняті рішення позивач був повідомлений належним чином під час розгляду справ як при винесені постанови про притягнення до адміністративної відповідальності так і при розгляді справи у Фастівському міськрайонному суді, а також йому були надані прийняті рішення. Дані факти підтвердженні прийнятими вищезазначеними рішеннями суду.

Представником позивача були збільшенні позовні вимоги та зазначено в судовому засіданні, що позивачем не заперечується факт перебування його на території України без належно оформлених документів але позивач бажає проживати в Україні, здійснювати трудову діяльність, і заборона в"Їзду в Україну протягом три роки є незаконною зі сторони відповідача.

Перевіряючи доводи позивача судом з"ясовано, що 04.07.2019 року головним спеціалістом Фастівського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Голінко Л.Я. прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в країну походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 08.07.2019 року з подальшою забороною в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки до 04.07.2022 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 , 04.07.2019 року був виявлений Фастівським РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у м. Фастові по вул. Київській, який прибув в Україну 29.09.2018 року до свого брата через пропускний пункт «Жуляни». В ході опитування ОСОБА_1 було встановлено, що він після закінчення терміну перебування з України не виїхав, тому що погіршився стан здоровя. Дій щодо легалізації свого становища на території України не приймав, дкументи для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавав. Дані факти не заперечуються позивачем.

В силу частини п`ятої-шостої статті 26 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Разом з тим, як зазначалося при розгляді 11.07.2019 року адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, терміном на 6 місяців та примусове видворення з України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено, затримано громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для забезпечення подальшого примусового видворення з території України, терміном до шести місяців, примусово видворено з території України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Фастівським міськрайонним судом Київської області та Шостим апеляційним адміністративним судом від 07.08.2019 року, за апеляційною скаргою на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2019 року, яке було Постановою від 07.08.2019 року залишено без змін, вказані обставини досліджувалися і порушень встановлено не було.

Порушення іноземцями правил перебування на території України є підставою для винесення рішення про примусове повернення їх з території України.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, вказаним законом передбачено максимальний термін, який повинен бути указаний в рішенні протягом якого особа повинні виїхати з України, а щодо мінімального строку не зазначено.

У рішенні від 04.07.2019 року, яке є предметом оскарження, було встановлено строк, згідно якого позивача зобов"язано покинути територію України до 08.07.2019 року.

Правовими підставами, які регулюють порядок перебування, в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон).

Відповідно до ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону іноземець або особа без громадянства та приймаюча сторона для продовження строку перебування в Україні подають письмові звернення не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Аналогічну вимогу містить п. 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України).

У п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України зазначено:

Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до п. 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

На виконання вищезазначеної норми Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України» від 25.04.2012 № 363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 травня 2012 р. за № 778/21091) затверджено Порядок розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України.

Відповідно до п. 3 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України заява про продовження строку перебування на території України подається іноземцем та особою без громадянства і приймаючою їх стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку перебування, визначеного пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Пунктом 5 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України визначено, що у разі якщо приймаючою стороною є фізична особа, від іноземців та осіб без громадянства до розгляду приймаються заяви про продовження строку перебування на території України за формою згідно з додатком 1, у разі якщо приймаючою стороною є юридична особа - за формою згідно з додатком 2, до яких долучено документ, що підтверджує наявність обґрунтованих підстав для продовження строку перебування, та документи, передбачені пунктом 9 Порядку продовження строку перебування на території України.

Головною підставою для продовження строку перебування іноземців на території України є законність перебування на її території, а умовою для реалізації цієї адміністративної послуги є письмові звернення встановленого зразка іноземця та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України, відповідно до п. 2 ст. 17 Закону та документи, які зазначені в п. 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Як встановлено судом, громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 , перебував на територі України без наявних законних підстав та документів. В Україну прибув у вересні 2018 року через КПП "Жуляни". Після закінчення терміну перебування не виїхав, тому, що погіршився стан його здоров"я і за відсутності коштів. Документів для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавав.

Отже, позивач знаходився на території України нелегально, що є грубим порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що відповідно було підставою для відповідача для прийняття рішення про примусове зобов`язання позивача покинути територію України, а заборона в`їзду позивача в Україну строком на 3 (три) роки пов`язана з тривалістю ігнорування позивачем законодавства України, яким регулюється правовий статус іноземців.

Процедура заборони в`їзду в Україну не є наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Відповідно до частин третьої та десятої статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про видворення тягне за собою обов`язок іноземця, особи без громадянства покинути територію України. Видворення іноземця (особи без громадянства) супроводжується забороною його в`їзду на територію України тільки у випадку, коли орган внутрішніх справ (частина перша статті 32 згаданого Закону) або орган охорони державного кордону (стаття 31 згаданого Закону, пункт 39 Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.95 № 1074) прийме про це окреме рішення.

Так, згідно із ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України, до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009р. №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року N 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України. Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Пунктом 18 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз`яснено, що при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. (стаття 13)

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця або особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Таким чином, підставами для прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є саме дії іноземця, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення від 04.07.2019 року про примусове повернення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки прийняте Фастівський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Фастові та Київській області правомірно з дотримання норм статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", у зв`язку із порушенням позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Також, суд зазначає, що згідно ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльність суб"єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об"єднань) вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцемзнаходження відповідача, крім випадків визначеним цим Кодексом.

При подачі позову в позовній заяві було зазначено місце проживання позивача: АДРЕСА_1 ., вказана адреса і зазначена в оскаржуваних рішеннях.

В ході розгляду справи представником позивача було збільшено позовні вимоги де було зазначено і вимогу про скасування рішення від 04.07.2019 року про примусове повернення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки прийняте Фастівський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Фастові.

Згідно ч. 2 ст.26 КАС України, позови до юридичних осіб пред"являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні представник відповідача повідомила, що Фастівський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Фастові та Київській області є структурним підрозділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області і немає статусу юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Фастові та Київській області про визнання протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина є необґрунтованим, безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись ст. 2,8,9,72-77,162,241-246,250,262,286,292,295 КАС України, на підставі ст. 3, 4, 6, 7, 9, 13, 15, 16, 25, 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Фастові та Київській області місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Київська, 28, код. про визнання протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2019 року.

Головуючий суддя Г.В. Соловей