Справа № 826/11839/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ №826/11839/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді - Костенка Д.А., суддів: Донця В.А., Шрамко Ю.Т.,

при секретарі судового засідання Вовк І.Р.,

за участю:

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Шокуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України (далі - КМ України) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017р. позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять:

- визнати незаконним і протиправним розповсюдження положень постанови КМ України від 16.03.2017 №180 на учасників ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії в процесі реалізації пільг щодо безпідставного забезпечення їх ліками за рецептами лікарів, встановлених ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраж-дали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача доповнити постанову КМ України від 16.03.2017 №180 положенням відповідного змісту про те, що перелік основних медичних засобів, визначений цієї постановою, не може застосовуватися, як обмежувальний, при наданні медичними закладами пільгових рецептів інвалідам - ліквідаторам аварії на ЧАЕС відповідно до поло-жень п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраж-дали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Підставою позову зазначено те, що ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено право інвалідів - ліквідаторів аварії на ЧАЕС на безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів, однак з липня 2017р. лікарі почали відмовляти у наданні цій категорії пацієнтів пільгових рецептів на ліки, які не увійшли до переліку основних лікарських засобів, наведеному у постанові КМ України від 16.03.2017 №180. Зазначають, що перелік основних лікарських засобів не включає чисельну кількість ліків, якими постійно лікувалися ліквідатори аварії на ЧАЕС, у т.ч. позивачі, які є інвалідами 2 групи. Вважають, що всупереч п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильсь-кої катастрофи", якою не передбачено ніяких переліків, відповідачем розповсюджено поло-ження постанови КМ України від 16.03.2017 №180 на пільги інвалідів - ліквідаторів аварії на ЧАЕС. Крім цього зазначають, що Громадська координаційна рада з питань контролю за реа-лізацією Чорнобильських програм звернулася до КМ України для отримання роз`яснення та врегулювання суперечності, однак дане звернення було направлено на розгляд Міністерства соціальної політики України, яке, на думку позивачів, надало відписку не по суті звернення.

Оскільки, виходячи із суті позову, а не формулювання позовних вимог, спір стосується законності постанови КМ України від 16.03.2017 №180 у частині, що стосується ліквідаторів аварії на ЧАЕС 1 категорії, суд дійшов висновку про те, що розгляд цієї адміністративної справи повинен здійснюватися за правилами ст. 171 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та зобов`язав відповідача здійснити опублікування оголошення про оскарження цього нормативно-правового акта у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення надруковано у "Офіційному віснику України" №96, 08.12.2017.

Відповідачем подано відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що право позивачів на безоплатне отримання ліків не може вважатися порушеним зважаючи на те, що постановою КМ України від 17.08.1998 №1303 передбачено групи населення та категорії захворювань, яким проводиться безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування, до яких віднесено осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорій 1 та 2 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто позивачів. Крім цього зазначає, що постано-вою КМ України від 13.12.2017 №1081 внесені зміни до Національного переліку основних лікарських засобів та викладено його в новій редакції, тому попередня редакція, затверджена постановою КМ України від 16.03.2017 №180, втратила чинність.

Під час розгляду справи позивачі у своїх письмових доповненнях до позовної заяви та усних поясненнях зазначили про те, що порушення прав ліквідаторів аварії на ЧАЕС обумов-лено невідповідністю постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбула-торного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань" нормам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та необхідністю приведення цієї постанови КМ України до вимог вказаного Закону, а саме:

- стосовно неврахування можливості надання пільгових безоплатних ліків в процесі лікування у стаціонарних лікувальних закладах, що постановою не передбачено;

- стосовно можливості отримання ліків під захворювання, виниклих при перебуванні у справах або на відпочинку в інших регіонах України не за місцем проживання;

- у частині протиправного встановлення обмежень додатком 2 до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 за категоріями захворювань;

- у частині необхідності встановлення заборони Міністерству охорони здоров`я України самостійно застосовувати будь-які обмежувальні переліки ліків, що відпускаються безкоштовно за рецептами лікарів ліквідаторам аварії на ЧАЕС.

Оскільки позивачі не погоджуються не лише з постановою КМ України від 16.03.2017 №180, щодо якої відкрито провадження у справі і якою внесені зміни, зокрема до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303, а й з останньою, і висновок суду щодо відповідності постанови КМ України від 16.03.2017 №180 нормам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ефективний захист прав позивачів, про який вони просять суд, неможливий без надання оцінки окремим положенням постанови КМ України від 17.08.1998 №1303, то суд на підставі ч. 10 ст. 264 КАС України вийшов за межі позовних вимог і дійшов висновку про необхідність опублікування оголошення щодо оскарження пос-танови КМ України від 17.08.1998 №1303. Оголошення надруковано у "Офіційному віснику України" №80, 19.10.2018.

У зв`язку з цим судом запропоновано, а відповідачем подано додаткові пояснення до відзиву, в яких зазначив наступне. Можливість отримання ліків в стаціонарних лікувальних закладах регулюється постановою КМ України від 25.03.2009 №333 "Деякі питання держав-ного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення", а обсяги потре-би у закупівлі лікарських засобів визначаються за видами медичної допомоги в порядку, встановленому Міністерством охорони здоров`я України. Відпуск лікарських засобів безоп-латно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб, що має на меті забезпечення раціонального використання бюджетних коштів, усунення множинності рішень щодо безоплатного і пільгового відпуску лікарських засобів та відповідають принципу правової визначеності. Додаток 2 до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 не має для позивачів обмежувального характеру у їх праві на отримання безоплатних лікарських засобів, оскільки безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2 до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303, що спрямовано на реалізацію соціальних гарантій як для певних категорій громадян (зокрема осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорій) в незалежності від видів захворювань, так і для хворих, які не відносяться до зазначених в додатку 1 категорій, але мають певні захворювання, що перелічені у додатку 2. Постанови КМ України не містять норм, що делегують Міністерству охорони здоров`я України право будь-яким чином обмежувати перелік лікарських засобів.

Під час розгляду справи позивачі підтримали свій позов.

Представник відповідача не визнав позов.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

16 березня 2017р. КМ України прийнято постанову №180 "Про внесення змін та виз-нання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", якою відповідач постановив:

"1. Внести до постанов Кабінету Міністрів України зміни, що додаються.

2. Визнати такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається.

3. Міністерству охорони здоров`я у тримісячний строк:

1) затвердити Положення про застосування Національного переліку основних лікарських засобів під час організації процесу забезпечення населення лікарськими засобами в закладах і установах охорони здоров`я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів;

2) привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цією постановою.

4. Ця постанова набирає чинності з 1 липня 2017 р., крім абзацу третього підпункту 1 та підпункту 2 пункту 2 змін, затверджених цією постановою, які набирають чинності з дня опублікування цієї постанови.".

Вказаною постановою затверджено "Перелік постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність", згідно з яким втратили чинність:

- Постанова КМ України від 05.09.1996 №1071 "Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров`я, що фінансуються з бюджету".

- Пункт 1 постанови КМ України від 16.11.2001 №1499 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Також вказаною постановою затверджено "Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України":

"1. Абзац другий пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998р. №1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецеп-тами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними катего-ріями захворювань" викласти в такій редакції:

"Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, включені до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009р. №333".

2. У постанові Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009р. №333 "Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення":

1) доповнити постанову пунктами 1-1 і 1-2 такого змісту:

"1-1. Лікарські засоби, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та включені до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого цією постановою, підлягають закупівлі закладами і установами охорони здоров`я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Обсяги потреби в закупівлі лікарських засобів визначаються за видами медичної допомоги в порядку, встановленому Міністерством охорони здоров`я.

За умови задоволення в повному обсязі потреби в лікарських засобах, зареєстрованих в Україні в установленому законом порядку та включених до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого цією постановою, замовники можуть закупо-вувати лікарські засоби, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та не включені до зазначеного Національного переліку. При цьому перевага надається лікарським засобам, включеним до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

1-2. Вимоги цієї постанови не поширюються на закупівлю лікарських засобів, що підлягають закупівлі відповідно до угод, що укладаються Міністерством охорони здоров`я із спеціалізованими організаціями, які здійснюють закупівлі.

Вимоги цієї постанови до 1 січня 2019р. не поширюються на пілотний проект щодо запровадження державного регулювання цін на препарати інсуліну, що реалізується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2014р. №73 "Питання реалізації пілотного проекту щодо запровадження державного регулювання цін на препарати інсуліну";"

2) Національний перелік основних лікарських засобів, затверджений зазначеною постановою, викласти в такій редакції: <...>".

Спірні правовідносини стосуються правомірності (законності) нормативно-правового акта і зобов`язання відповідача внести зміни до нормативно-правового акта.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Наявність у позивачів захворювань, які належать до тих, у разі амбулаторного ліку-вання яких лікарські засоби відпускаються безоплатно, то таких захворювань позивачі суду не повідомили, відповідних доказів до суду не надали.

Належність позивачів до осіб, на яких поширюється дія постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засо-бів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певни-ми категоріями захворювань" (пп. 1 п. 1 додатку 1) підтверджується копіями посвідчень особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 22.08.2002 Серія А № НОМЕР_1 і від 28.04.2016 Серія НОМЕР_2 та копіями вкладок до них НОМЕР_5 від 22.08.2002 і НОМЕР_6 від 28.04.2016, які видані позивачам, і відповідачем не заперечувалося.

Постанова КМ України від 16.03.2017 №180 не містить норм, які б могли бути засто-совані до позивачів, однак затверджені цією постановою Зміни містять положення, зокрема абзац 2 п. 1, про внесення змін до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303, яка, як зазначив суд вище, поширює свою дію на позивачів за колом осіб.

Отже, позивачі вправі оскаржити постанови КМ України від 16.03.2017 №180 і від 17.08.1998 №1303.

Частиною 3 ст. 264 КАС України визначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

На час розгляду справи оскаржувана постанова КМ України від 16.03.2017 №180 не втратила чинності, разом з тим викладений у ній абзац 2 п. 1 постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 не є діючим, оскільки з 01.01.2018 вступила у дію постанова КМ України від 13.12.2017 №1009, якою викладено у новій редакції абзац 2 п. 1 постанови КМ України від 17.08.1998 №1303: "Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.".

Також, постановою КМ України від 13.12.2017 №1081 "Про внесення змін до Націо-нального переліку основних лікарських засобів", яка набрала чинності з 01.01.2018, викла-дено Національний перелік основних лікарських засобів, затверджений постановою КМ України від 25.03.2009 №333, у новій редакції.

Враховуючи те, що постанова КМ України від 25.03.2009 №333, якою затверджено Національний перелік основних лікарських засобів, не є предметом оскарження у даній справі, і те, що вказаний Національний перелік діє у новій редакції постанови КМ України від 13.12.2017 №1082, яка теж не є предметом оскарження, як і постанова КМ України від 13.12.2017 №1009, якою викладено у новій редакції абзац 2 п. 1 постанови КМ України від 17.08.1998 №1303, суд дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для визнання незаконною та нечинною постанови КМ України від 16.03.2017 №180.

Разом з цим, суд вважає за необхідне оцінити доводи позивачів щодо незаконності і протиправності постанови КМ України від 16.03.2017 №180 у взаємозв`язку з постановою КМ України від 17.08.1998 №1303, з приводу чого зазначає таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема безплатне придбання ліків за рецептами лікарів.

Зміст постанови КМ України від 16.03.2017 №180 і додатків до неї, що наведений ви-ще, не суперечить п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і праву позивачів на безплатне прид-бання ліків за рецептами лікарів, оскільки згідно з пп. 1 п. 1 додатку 1 до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 позивачі були віднесені і залишаються включеними у переліку груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах.

Більше того, включення позивачів до такого переліку не може суперечити п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", адже спрямований саме на реалізацію державою пільги з безплатного придбання ліків за рецептами лікарів. Виключення позивачів з-під дії постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 (чинна) чи від 16.03.2017 №180 (як просять позивачі) призведе до погіршення їх правового становища, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" лише передбачає пільгу (безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів), але не врегульовує порядок і умови її надання, натомість відсутність іншого правового регулю-вання може створити загрозу неотримання позивачами чи іншими особами відповідної групи населення безоплатних ліків за рецептами лікарів у разі їх амбулаторного лікування.

Суд зазначає, що до прийняття відповідачем постанови від 16.03.2017 №180 безоплат-но і на пільгових умовах відпускалися лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, затвердженому постановою КМ України від 05.09.1996 №1071.

З прийняттям відповідачем постанови від 16.03.2017 №180 передбачено безоплатний і на пільгових умовах відпуск лікарських засобів, включених до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого постановою КМ України від 25.03.2009 №333.

Фактично, зміна у правовому регулюванні зумовлена запровадженням Національного переліку основних лікарських засобів. Однак, незгода позивачів з цим переліком або відсут-ністю у ньому певних лікарських засобів, або з наявністю у лікарських засобів інших побіч-них ефектів не свідчить про незаконність чи протиправність постанов КМ України від 17.08.1998 №1303 і від 16.03.2017 №180, зважаючи на наступне:

по-перше, посилання позивачів на те, що з липня 2017р. лікарі почали відмовляти у наданні цій категорії пацієнтів пільгових рецептів на ліки, які не увійшли до переліку, наведеному у постанові КМ України від 16.03.2017 №180, не дає суду підстав вважати дану постанову протиправною, тобто такою, що порушує права чи законні інтереси саме позива-чів, а не необмеженого кола осіб, які не є учасниками справи, оскільки, як вже зазначав суд, позивачами не зазначено ні захворювань, ні ліків, які вони потребують та які відсутні у Національному переліку основних лікарських засобів, а ні фактів відмови у безоплатному їх придбанні позивачами з підстав, передбачених у постановах КМ України від 17.08.1998 №1303 і від 16.03.2017 №180;

по-друге, Положенням про Національний перелік основних лікарських засобів та Положенням про Експертний комітет з відбору та використання основних лікарських засобів, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.02.2016 №84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2016 за №258/28388, передбачено можливість внесення змін до Національного переліку основних лікарських засобів, що відно-ситься до повноважень Експертного комітету з відбору та використання основних лікарських засобів, та право позивачів звернутися до названого Комітету для внесення лікарського засобу до Національного переліку із заявою відповідної форми та необхідною інформацією;

по-третє, абзац 2 п. 1 постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 (чинна редакція) передбачає безоплатний або на пільгових умовах відпуск лікарських засобів, які зареєстро-вані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, а не лише тих, які включені до Національного переліку основних лікарських засобів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивачів щодо протиправності постанов КМ України від 17.08.1998 №1303 і від 16.03.2017 №180 та не відповідності їх п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і не вбачає підстав для визнання незаконними і протиправними цих постанов.

З цих же мотивів суд зазначає про необґрунтованість і відсутність підстав для задово-лення вимоги про зобов`язання відповідача доповнити постанову КМ України від 16.03.2017 №180 положенням відповідного змісту про те, що перелік основних медичних засобів, визна-чений цієї постановою, не може застосовуватися, як обмежувальний, при наданні медичними закладами пільгових рецептів інвалідам - ліквідаторам аварії на ЧАЕС відповідно до поло-жень п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраж-дали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання позивачів на неврахування у постановах КМ України від 17.08.1998 №1303 і від 16.03.2017 №180 можливості надання безкоштовних ліків в процесі лікування у стаціо-нарних лікувальних закладах, суд не бере до уваги, оскільки це не стосується суті спору і предмету доказування у справі, адже вказані акти врегульовують і впорядковують відносини щодо безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань, а не стаціонарного.

Посилання позивачів на протиправне обмеження прав позивачів за категоріями захво-рювань у додатку 2 до постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 суд вважає формальним і необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалося, таких обставин судом не встановлено.

Посилання позивачів на необхідність встановлення заборони Міністерству охорони здоров`я України самостійно застосовувати будь-які обмежувальні переліки ліків, що відпус-каються безкоштовно за рецептами лікарів ліквідаторам аварії на ЧАЕС, не заслуговує на увагу суду, оскільки позивачами не наведено жодних аргументованих доводів і доказів незаконності і протиправності постанов КМ України від 17.08.1998 №1303 і від 16.03.2017 №180 у цьому аспекті і не спростовано заперечень відповідача щодо відсутності у цих постановах таких нормативних положень.

Посилання позивачів на направлення відповідачем звернення Громадської координа-ційної ради з питань контролю за реалізацією Чорнобильських програм на розгляд Міністер-ства соціальної політики України, яке, на думку позивачів, надало відписку не по суті звер-нення, суд не бере до уваги, оскільки дані обставини не стосуються суті спору і предмету доказування у справі.

Разом з цим, у своїх доповненнях до позовної заяви і в усних поясненнях позивачі зауважили на тому, що відпуск лікарських засобів безоплатно у разі амбулаторного ліку-вання осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілак-тичних закладів за місцем проживання цих осіб, але пільга діє по всій території України. Зауважили на тому, що вони можуть бути у відпустці, у відряджені чи з інших причин не зна-ходитися за місцем проживання, однак потребувати ліків.

Відповідач щодо цього аргументу процитував преамбулу постанови КМ України від 17.08.1998 №1303, у якій зазначено про прийняття цієї постанови "з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів, усунення множинності рішень щодо безоп-латного і пільгового відпуску лікарських засобів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань", а також п. 2 цієї постанови про те, що "Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Особи, які обслуговуються у відомчих лікувально-профілактичних закладах і мають право на безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів, отримують їх у аптеках, закріплених за цими закладами.

Безоплатний відпуск лікарських засобів дітям з інвалідністю провадиться за рецептами лікарів незалежно від місця проживання цих дітей, але в межах Автономної Рес-публіки Крим, області, міст Києва і Севастополя. У цьому разі витрати, пов`язані з оплатою вартості лікарських засобів, беруть на себе органи охорони здоров`я за місцем їх відпуску.".

Суд вважає такі заперечення формальними, які не спростовують доводів позивачів про те, що право на безоплатне придбання ліків, передбачене п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не обмежується адміністративною територією, в межах якої вони проживають, і про те, що за звичайних умов життя (відпочинок, відпустка, відвідини родичів тощо) необхідність у отри-манні ліків для амбулаторного лікування у них може виникнути поза межами цієї території.

Суд зауважує, що в абзаці 3 п. 2 постанови КМ України від 17.08.1998 №1303 передбачено проведення безоплатного відпуску лікарських засобів дітям з інвалідністю за рецептами лікарів незалежно від місця проживання цих дітей, але в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва і Севастополя. Із заперечень відповідача і обставин цієї справи суд не вбачає необхідних і об`єктивних перешкод у тому, щоб впорядкувати безоплатний відпуск лікарських засобів й особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, до якої відносяться позивачі.

Дані доводи позивачів не свідчать про незаконність чи протиправність постанов КМ України від 17.08.1998 №1303 і від 16.03.2017 №180, однак з метою ефективного захисту прав та законних інтересів позивачів та згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України суд вбачає підстави вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача врегулювати відносини щодо можливості безплатного відпуску ліків особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, незалежно від місця проживання цих осіб.

Щодо вимоги про визнання незаконним і протиправним розповсюдження положень постанови КМ України від 16.03.2017 №180 на учасників ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, то дана вимога не підлягає задоволенню, зважаючи на неналежно обраний спосіб захисту порушеного права. Оскільки, по суті предметом оскарження є нормативно-правовий акт, то згідно із ст. 264 КАС України належним предметом спору і способом захисту пору-шеного права є вимога про визнання такого акта протиправним (незаконним) та нечинним, а не визнання протиправними дій.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 250, 264, 265 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 частково.

2. Зобов`язати Кабінет Міністрів України врегулювати відносини щодо можливості безплатного відпуску ліків особами, віднесених до категорії 1 постраждалих внаслідок Чор -нобильської катастрофи, незалежно від місця проживання цих осіб з урахуванням висновків суду.

3. Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задово-ленні адміністративного позову в іншій частині.

Позивачі:

ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

ОСОБА_2 ;

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач:

Кабінет Міністрів України;

01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ відсутній.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д.А. Костенко

Судді: В.А. Донець

Ю.Т. Шрамко