Справа № 808/9137/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 808/9137/15

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року, (суддя суду першої інстанції Прасов О.О.), прийняте у відкритому судовому засідання в м. Запоріжжя, повний текст судового рішення складений 31.07.2019 року, в адміністративній справі №808/9137/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в :

25 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 1) визнати звільнення позивача начальником ГУ МВС України в Запорізькій області без законної підстави; 2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №427о/с від 05.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних Сил; 3) зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 на роботі, через прийняття на службу до поліції шляхом призначення за її згодою, яку вона надала та підтримує.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що більше десяти років працювала дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області. Позивач відповідає вимогам до поліцейських. 05.11.2015 всі працівники Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області і позивач також написали заяви про бажання проходити службу в поліції та про прийняття на службу в поліцію з посиланням на п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію. Усі заяви працівників сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області в тому числі і позивача були віднесені особисто начальником сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області Білогуб Є.В. начальнику кадрового забезпечення Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_2 . Позивач виявила бажання проходити службу в поліції та бути прийнятою на службу у поліцію. З 06.11.2015 по 20.11.2015 вона перебувала на амбулаторному лікуванні. 23.11.2015 вийшовши на роботи позивач дізналась, що її звільнено з органів внутрішніх справ наказом ГУ МВС України в Запорізькій області №427о/с від 05.11.2015. Позивачу було невідомо за що і чому її звільнено. Позивач зазначає, що нею не було вчинено жодного дисциплінарного проступку. Також позивач вказує, що її ніхто не попереджав про звільнення і не вказував про намір звільнити. Копію наказу про звільнення позивачу не видали у визначеному Законом порядку. Позивач вважає, що її звільнено з роботи в порушення вимог чинного законодавства, а її права підлягають відновлення у спосіб визначений в адміністративному позові.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій позивач звернулась з касаційною скаргою на означені рішення.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд касаційний суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій посилались на неподання скаржником заяви (рапорту) про призначення в органи поліції, але не встановили факту надання або ненадання скаржнику пропозицій щодо призначення на посаду в органах поліції.

Під час нового розгляду справи рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, вул.Матросова, буд.29; ) №427о/с від 05.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) у запас Збройних Сил. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, вул.Матросова, буд.29; ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час судового розгляду справи судом не було з`ясовано обставин та встановлено факту подання позивачем рапорту про переведення її до органів поліції для продовження служби. Натомість суд першої інстанції, помилково виходив з того, що вказана обставина є встановленою належним чином. Позивач зазначає, що під час звернення до суду з адміністративним позовом нею було заявлено клопотання про витребування у відповідача завірених належним чином матеріалів на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ про звільнення її зі служби, зокрема копії наказу, особової справи, листування між сторонами. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2016 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідачів зазначені документи. Однак, в супереч вимог ухвали запитуваних документів відповідачами до суду подано не було, та як наслідок не було належним чином з`ясовано обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Позивач наголошує на тому, що вона в листопаді 2015 року подала рапорт про прийняття її на службу в органи поліції, однак в ігнорування вказаного рапорту її було звільнено зі служби, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Міністерство внутрішніх справ України також звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що при ухваленні судового рішення суд допустив неправильне тлумачення п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», коли дійшов висновку, що позивач не мала можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення щодо подальшого працевлаштування шляхом згоди на ініціативу керівництва. Суд при цьому посилався на п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 року №114, згідно якого звільнення через скорочення штатів допускається при відсутності можливості подальшого використання на службі. Разом з тим, відповідач звертає увагу, що судом не враховано, що ГУМВС у Запорізькій області дійсно не мало жодної можливості використовувати позивача на службі через ліквідацію відповідного органу, в якому вона працювала. Відповідач зазначає, що позивач протягом часу визначеного законом не подала рапорту про своє бажання продовжувати службу в органах поліції, тому у зв`язку зі скорочення штатів, її було звільнено у Запас внутрішніх справ на підставі подання керівника.

Від Головного управління МВС у Запорізькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому останній посилаючись на відсутність порушень прав позивача з боку відповідачів, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Від Головного управління Національної поліції в Запорізькій області також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивача було звільнено зі служби законно, процедуру звільнення позивача з роботи було дотримано у повному обсязі, тому останній просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та мала спеціальне звання капітана міліції.

ОСОБА_1 перебувала на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області.

Наказом ГУ МВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 за №427о/с «По особовому складу» згідно п. 10 та 11 розділу ХІ ЗУ Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил: за п.64 г (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 (М НОМЕР_2 ), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу, з 06 листопада 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ.

Вважаючи наказ про звільнення її зі служби протиправним позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів пропонування позивачу посад, як того вимагає п. 9 Розділу ХІ Перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію», відтак ГУ МВС у Запорізькій області протиправно винесено наказ про звільнення позивача зі служби. При цьому, суд дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на службі в тому органі, з якого його було звільнено, відтак судом не було задоволено вимог позивача про поновлення його на роботі в органах Національної поліції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 6 статті 43 Конституції України: громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію»: з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно із пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію»: працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пункт 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до наведених приписів законодавства, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

В першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до пп. «г» п.64 Положення №114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року в справі №823/5361/15.

Зі змісту Витягу з Наказу ГУ МВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 за №427о/с зазначено: … Згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил: за п.64 г (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 (М НОМЕР_2 ), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу, з 06 листопада 2015 року, з виплатою компенсації за 29 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 13 років 07 місяців 05 днів; у пільговому обчисленні та для призначення пенсії 14 років 03 місяці 10 днів. Виплатити їй премію за останньою посадою за період з 01 листопада до 06 листопада 2015 року у розмірі 200,4%. Підстава: подання в.о. начальника Оріхівського РВ від 05.11.2015 року. … (т.1, а.с.10, 29, 51).

Як видно з подання в.о. начальника Оріхівського РВ від 05.11.2015 року, позивач підлягає звільненню як особа щодо якої відсутні відомості щодо працевлаштування в органах Національної поліції.

Матеріали справи не містять, а відповідачами не надано суду доказів на користь дотримання процедури звільнення позивача зі служби в органах міліції, а саме не надано доказів того, що в силу приписів п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було запропоновано інші посади в органах поліції, як передумови визначення доцільності її подальшого використання на службі відповідно до пп. 64 «г» Положення №114.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності Наказу ГУ МВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 за №427о/с та наявності підстав для його скасування.

Щодо вимог позивача про зобов`язання начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 на роботі, через прийняття на службу до поліції шляхом призначення за її згодою, яку вона надала та підтримує суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивач наполягає на тому, що у строки, встановлені Законом, нею було подано рапорт про виявлення бажання проходити службу у поліції та бути прийнятим на службу у поліцію. Вказаний рапорт знаходиться в особовій справі позивача, однак він не був своєчасно розглянутий керівництвом позивача, внаслідок чого її звільнено зі служби та протиправно не переведено до органів Національної поліції для продовження служби.

Між тим, матеріали справи не містять доказів своєчасного написання та подання позивачем відповідного рапорту про переведення ОСОБА_1 до органів Національної поліції для продовження служби.

Відповідачі заперечують факт написання позивачем та подання нею рапорту про переведення до органів Національної поліції для продовження служби.

У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що рапорт нею був складний та зданий до Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області, та прийнятий останнім у строки визначені законом, відтак не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2016 року було при відкритті провадження витребувано від відповідачів зокрема особову справу позивача, однак в цій частині ухвалу відповідачами не виконано, не надано матеріалів особової справи, в якій як зазначає позивач міститься її рапорт. Між тим, суд зазначає, що ненадання відповідачами особової справи до суду не можуть слугувати підтвердженням того, що позивач дійсно написала та подала рапорт про намір проходити службу в органах Національної поліції до Оріхівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області.

Більш того, суд звертає увагу, що сам по собі факт написання рапорту про намір проходження подальшої служби в органах Національної поліції, ще не створює обов`язкових підстав для працевлаштування працівників органів міліції в органах поліції, а надає останнім право на заміщення відповідних посад в разі, якщо особа відповідає кваліфікаційним вимогам, що встановлюються для працівників поліції, або в разі успішного проходження конкурсу на заміщення посади. Відтак, поновлення звільненої особи з органів міліції на відповідній посаді в органах Національної поліції не може мати місце в автоматичному порядку навіть за умови написання відповідного рапорту, оскільки призначенню на посаду в органи Національної поліції передує процедура, визначена спеціальним Законом.

Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що позивача має бути поновлено на роботі саме в тому органі, з якого її було звільнено.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що належним способом відновлення порушених прав позивача є саме визнання протиправним та скасування наказу про звільнення зі служби та поновлення її на роботі, додаткове визнання звільнення ОСОБА_1 таким, що відбулось без законної підстави, в даному випадку не відповідає способам відновлення порушеного права, визначеним ст. 5 КАС України, та окремо не сприяє відновленню порушеного права позивача, з урахуванням вже задоволених позовних вимог.

Відтак, вимога позивача про звільнення її зі служби начальником ГУ МВС України в Запорізькій області без законної підстави не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року в адміністративній справі №808/9137/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 13.11.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай