Справа № 521/2593/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 521/2593/17

адміністративне провадження № К/9901/15337/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2017р. (суддя - Плавич І.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017р. (судді - Косцова І.П., Стас Л.В., Турецька І.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одесі про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

зобов`язати відповідача здійснити йому нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді (суддівської винагороди), у відповідності до грошового утримання (суддівської винагороди) працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 28 років 00 місяців 23 дні, починаючи з 13.12.2016р. з врахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 13.12.2016р. він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одеси та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% заробітної плати за стаж на посаді судді 17 років 7 місяців 15 днів. Вважає, що при призначенні та обчисленні розміру його довічного грошового утримання, пенсійним органом не враховано весь стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання судді, а саме: періоду роботи на посадах слідчого та прокурора, а також навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2017р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017р., позов задоволено.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді (суддівської винагороди), у відповідності до грошового утримання (суддівської винагороди) працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 28 років 00 місяців 23 дні, починаючи з 13.12.2016р. з врахуванням фактично виплачених сум.

З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що стаж роботи позивача на посаді судді визначений відповідно до норм чинного законодавства, такий стаж не перевищує 20 років, а тому призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 80% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідає нормам закону.

При цьому посилається на те, що на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді та на даний час відсутні чинні норми законодавства, які би враховували до стажу судді інший стаж, ніж визначений статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII.

Скаржник з посиланням на пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIIІ, який набрав чинності з 30.09.2016р., та за нормами якого призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання, зазначає, що при призначенні щомісячного грошового утримання стаж позивача має обчислюватися виключно за періоди роботи суддею. Період роботи на посадах слідчого та прокурора, а також період навчання у вищому навчальному закладі враховуються у загальний стаж.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи по суті судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 13.12.2016р. перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одесі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одесі від 12.01.2017р. №828300 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 22528 грн. Зазначена сума розрахована виходячи з 80% суддівської винагороди в сумі 28160 грн та з обчислення стажу на посаді судді 17 років 7 місяців 8 днів. (а.с. 5; 18 - 19)

25.01.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці з 13.12.2016р. в розмірі 90%, оскільки станом на 12.12.2016р. позивач має більше 28 років стажу, який дає право на призначення довічного грошового утримання суддів у відставці. (а.с. 6)

При цьому посилається на протиправність дій відповідача щодо неврахування до розрахунку його стажу, стаж роботи на посадах слідчого та прокурора, а також половини періоду навчання за денною формою юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова, які відповідно до пункту 11 Розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції до 28.03.2015р.), статті 43 Закону України «Про статус суддів» (із змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994р. №4015-ХІ) та пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865 підлягають зарахуванню до його стажу судді у відставці.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одеси від 09.02.2017р. №29/К-1 позивача повідомлено про те, що при призначенні йому довічного грошового утримання судді у відставці розрахунок стажу судді проведено у відповідності до вимог статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII. (а.с. 7)

Також повідомлено, що на підставі зазначеної норми Закону при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці позивачу зараховано періоди роботи на посадах судді з 18.11.1985р. по 03.07.1991р. та з 13.01.2005р. по 12.12.2016р. Стаж роботи на посаді судді склав 17 років 6 місяців, а тому відповідно розмір довічного грошового утримання судді у відставці становить 80% суддівської винагороди.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Судами встановлено, згідно відомостей з трудової книжки, диплому та розрахунку стажу судді позивача станом на 12.12.2016р., крім стажу роботи на посаді судді - 17 років 7 місяців 15 днів, позивач має стаж роботи на посадах слідчого та прокурора - 7 років 7 місяців 8 днів, та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова - 2 роки 10 місяців, а всього - 28 років 00 місяців 23 дні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, періоди роботи позивача на посаді слідчого та прокурора, а також половина строку навчання на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, суди вірно виходили з того, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі - Закон № 2453).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI (в редакції, що діяла на час подання позивачем заяви про відставку), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015р.), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Крім того, відповідно до статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (в редакції рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016) суддя, який вийшов у відставку має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016 зазначено, що не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання призначається і нараховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить більше 28 років, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач має право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вже вирішувалось Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.10.2019р. у справі №766/17221/16-а, 30.10.2019р. у справі №677/1482/17, від 12.09.2019р. у справі №235/7528/16-а, від 30.08.2019р. у справі №750/1280/17 та інших і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висловлених у ній висновків.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2017р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук