Справа № 806/1765/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м.Житомир справа № 806/1765/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Біляченко Д.О.

за участю: представника позивача Сосни О.М.,

представника відповідача Штиколенко Т.П.,

представника третьої особи Коржилова Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Міністерства оборони України до Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2, Центральної військово-лікарської комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом №2983 від 08.07.2016, яким встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН";

- визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , яка зазначена у графі 9 Довідки до акту огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА №514987 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН".

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом №2983 від 08.07.2016, та рішення Житомирської МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 є необґрунтованими, прийнятим без наявності необхідних і належних документів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 поранення, контузії, захворювання та їх причинний зв`язок з виконанням обов`язків військової служби, а також прийняті з порушенням встановленої нормативно-правовими актами процедури проведення медико-соціальної експертизи. На думку позивача, всупереч вимогам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, ЦВЛК прийнято постанову про причинний зв`язок (протокол №2983 від 08.07.2016) за відсутності достовірних даних про обставини поранення. У свою чергу, Житомирська обласна МСЕК №2 прийняла рішення про встановлення причинного зв`язку без наявності належних документів та у складі неповноважної комісії, що суперечить вимогам п.12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317. Позивач зазначив, що враховуючи приписи ст.ст.16-16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.п.3 та 11 Порядку №975, лише після видачі МСЕК та ЦВЛК конкретній особі, постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання та довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності чи втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності у відповідної особи виникло право вимоги до МО України про призначення ОГД у достатньо великому розмірі, наведеним обумовлено порушення прав МО України.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів та заяви про залучення третіх осіб, а саме Київського міського бюро судово-медичної експертизи та ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі на 10.05.2018.

Ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі задоволено заяву позивача про залучення третьої особи та залучено ОСОБА_1 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів та відмовлено в задоволенні заяви щодо залучення Київського міського бюро судово-медичної експертизи до участі у справі як третю особу.

24.04.2018 до суду третя особа - ОСОБА_1 надав пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову та вказує, що причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється саме на підставі поданих документів, які і були враховані при встановленні МСЕК причинного зв`язку встановленої йому інвалідності. Зауважив, що висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України викладений у постанові від 08.07.2016 №2936 є обґрунтованим та правомірним, адже прийнятий на підставі висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 05.07.2016 №1731/Ж та військово-облікових документів, а саме довідки Житомирського ОМВК від 04.10.2016 №119 про участь в бойових діях, що узгоджується з вимогами пункту 2 Положення про медико-соціальну експертизу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

10.05.2018 представник відповідача - ЦВЛК подав до суду наступні клопотання:

- щодо залишення без розгляду позову, у зв`язку зі спливом строків позовної давності;

- щодо заміни неналежної сторони в порядку ст.48 КАС України з ЦВЛК МОУ на МО України;

- щодо залишення без розгляду позову в порядку ст.240 КАС України, у зв`язку із відкриттям справи за позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст. ст.160,161,172 КАС України.

10.05.2018 в підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з наданням часу представнику позивача для подання до суду додаткових доказів, підготовки пояснень на заявлені, представником відповідача, клопотання, оголошено перерву до 30.05.2018.

29.05.2018 до суду представником позивача надано письмові заперечення проти клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду (за строками звернення) та клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду у зв`язку з недотриманням вимог ст.ст.160,161,172 КАС України, у задоволенні яких позивач просить відмовити.

29.05.2018 до суду представником позивача надано клопотання про заміну первісного відповідача-Центральну віськово - лікарську комісію Міністерства оборони України на належного відповідача-Центральну військово-лікарську комісію. В обґрунтування клопотання зазначено, що в позові з формально-юридичних підстав відрізняється назва відповідача шляхом визначення приналежності цієї комісії.

29.05.2018 до суду представником позивача надано заперечення проти клопотання щодо заміни неналежної сторони з підстав того, що ЦВЛК належить право на прийняття оскаржуваного рішення, а не Міністерству оборони України.

29.05.2018 до суду представником позивача надано клопотання про витребування доказів у Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

30.05.2019 до суду представником третьої особи - Пантуса П.М. та представником відповідача - ЦВЛК надано заяву та, відповідно, клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю публічно-правового спору між зазначеними сторонами, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою суду від 30.05.2018 у задоволенні клопотання представника Центральної військово-лікарської комісії та заяви представника третьої особи про закриття провадження в даній справі відмовлено.

Ухвалою суду від 30.05.2018 позовну заяву Міністерства оборони України залишено без розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року скасовано ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень. Справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 21.03.2019 прийнято до розгляду адміністративну справу №806/1765/18 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі на 17.04.2019.

10.04.2019 Житомирською обласною МСЕК №2 до суду надано відзив на позов, у якому зазначено, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської обласної МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється саме на підставі поданих документів, які підтверджують факт отримання травми та які і були враховані при встановленні МСЕК причинного зв`язку інвалідності з виконанням обов`язків військової служби. Зауважив, що відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03 грудня 2009 року №1317, Житомирська обласна МСЕК №2 прийняла рішення про встановлення причинного зв`язку інвалідності на підставі достовірних документів, а саме: витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 08.07.2016 №2938 , висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 05.07.206№1731/ж, довідки Житомирського ОМВК від 04.10.2016 №119. Щодо посилань на неповноважність комісії, відповідач зазначає, що відповідно до Положення №1317 до складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, тобто інші зацікавлені особи, такі як МОУ входять до складу комісії лише у разі потреби. Відповідно до встановленої норми, як вбачається з акту огляду МСЕК №1056/3 від 03 жовтня 2016 року рішення приймалось комісією у складі 3 лікарів. Враховуючи те, що надані ОСОБА_1 документи не викликали сумнівів у їх достовірності, потреба у залученні до складу комісії представника Міноборони була відсутня. Відтак, відповідач стверджує про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Житомирської обласної МСЕК №2.

17.04.2019 представник позивача до суду надав клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів та просив врахувати їх при прийнятті рішення.

17.04.2019 у підготовчому судовому засіданні ухвалою суду позов Міністерства оборони України залишено без руху.

16.05.2019, на виконання вимог ували суду від 17.04.2018, представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву, у якій просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії, оформлене протоколом №2983 від 08.07.2016, яким встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН";

- визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , яка зазначена у графі 9 Довідки до акту огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА №514987 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН".

В обґрунтування позову зазначив, що рішення та висновки відповідачів щодо встановлення причинного зв`язку є необґрунтованими та зробленими без наявності необхідних і належних документів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 поранення, контузії, захворювання та їх причинний зв`язок з виконанням обов`язків військової служби, а також прийняті з порушенням встановленої нормативно-правовими актами процедури проведення медико-соціальної експертизи. Зазначив, що необхідність подання даного позову зумовлена недопущенням як безпідставних виплат коштів державного бюджету у вигляді одноразової грошової допомоги, зазначеної у справі №278/3002/17, повернення безпідставно отриманих коштів, так і правом третьої особи вимагати виконання обов`язків позивачем щодо подальших виплат у зв`язку зі зміною групи інвалідності, користування пільгами як особою з інвалідністю внаслідок війни, яким кореспондують обов`язки МО України, держави та інших осіб.

Ухвалою суду від 31.07.2019 продовжено розгляд справи №806/1765/18 та призначено підготовче засідання у справі на 19.08.2019 із повідомленням учасників справи про його проведення.

19.08.2019 у підготовчому судовому засіданні судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про обов`язковість участі належним чином уповноваженого представника Центральної військово-лікарської комісії в наступному засіданні, яке призначено на 18.09.2019.

Листом від 29.08.2019 суд зобов`язав відповідача - ЦВЛК надати належним чином засвідчені копії протоколу №2983 від 08.07.2016 та документів, які були підставою для його прийняття.

02.09.2019 до суду від представника відповідача - ЦВЛК надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що документально не підтверджено, які саме права Міністерства оборони України були порушені при встановленні висновків експертних комісій, а тому вважає, що предмет спору та взагалі публічно-правовий спір у даній справі відсутній. Відмітив, що документи на підставі яких здійснювалися висновки експертів підпадають під коло документів, визначених Положенням про військово-лікарську експертизу в ЗС України №402.

18.09.2019 у зв`язку з наданням часу представнику позивача та представнику відповідача - Житомирської МСЕК №2 для ознайомлення з відзивом представника відповідача - ЦВЛК, продовжено перерву до 03.10.2019.

03.10.2019 до суду представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується із доводами викладеними у відзиві. При цьому вказує, що ЦВЛК не зазначено, які саме інші документи свідчать про те, що ОСОБА_1 отримано поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих сил ООН. Зауважив, що п.21.8 Положення про військово-лікарську експертизу, затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 №402, передбачена можливість врахування інших документів за таких умов, як зокрема, якщо такі документи достовірно свідчать про причини та обставини поранення. Однак матеріалами справи підтверджено, що таких достовірних документів не надано, а сам факт отримання поранень, проведення розслідувань тощо спростовується архівними документами.

В підготовчому засіданні 03.10.2019 судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів (документів, які стали підставою для прийняття рішення).

03.10.2019 за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Розгляд справи по суті за згодою учасників справи розпочато 03.10.2019.

У зв`язку з неможливістю вирішення справи в судовому засіданні 03.10.2019, судом оголошено перерву до 28.10.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача - Житомирської МСЕК в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Представник відповідача - ЦВЛК в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з травня по грудень 1994 року.

Рішенням Центральної військової лікарської комісії МО України, яке оформлене протоколом № 2983 від 08.07.2016 встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 та зазначено, що поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі Миротворчих сил ООН.

У витязі із протоколу засідання Центральної військової лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2983 від 08.07.2016 зазначено, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки та спини, (контузія головного мозку - 1994 р.) наслідком яких є рубці шкіри, в зазначених анатомічних областях підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 05 липня 2016 року №1731/ж.

Згідно довідки, виданої Житомирською обласною МСЕК №2, до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 514987 від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 02.08.2016, причина: поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, під час участі в бойових діях у складі Миротворчих сил ООН.

Позивач, не погоджуючись із рішеннями та висновками Центральної військової лікарської комісії та Житомирської обласної МСЕК №2 щодо встановлення причинного зв`язку ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що вказаними рішеннями та висновками порушено права Міністерства оборони України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення військово-лікарської експертизи передбачений нормами закріпленими в Положенні про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 р. N 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за N 1109/15800.

Згідно із п.1.2 глави 1 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України військово-лікарська експертиза - це: зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

За змістом пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Відповідно до п. 2.2 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України до штатних ВЛК належить зокрема і Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК).

За приписами п. 21.3 глави 21 розділу II вказаного Положення причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Згідно із п.21.8 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Відповідно до п.21.14 розділу II вказаного Положення постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва направляється в органи соціального захисту і до військового комісаріату за місцем проживання колишнього військовослужбовця. Якщо питання про причинний зв`язок захворювання (поранення) розглядається за скаргою, заявою колишнього військовослужбовця, ВЛК повідомляє його про своє рішення, а якщо прийнято постанову, направляє її заявникові або видає на руки.

З огляду на вищенаведені норми чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства слідує висновок, що постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва є документом, який приймається ВЛК щодо конкретно визначеної особи, в тому числі колишнього військовослужбовця.

Суд зазначає, що предметом оскарження в даній справі є рішення Центральної військово-лікарської комісії, оформлене протоколом № 2983 від 08.07.2016, яким встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 : "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН" та рішення Житомирської МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , яка зазначена у графі 9 Довідки до акту огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА №514987 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН".

З урахуванням наведеного, слід відмітити, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317.

Згідно із п.4 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п.6. Положення про медико-соціальну експертизу висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Приписами п.24 Положення про медико-соціальну експертизу встановлено, що комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Відповідно до п.3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно із п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що висновки зроблені медико-соціальними експертними комісіями та, відповідно, видані такими комісіями документи, під час проведення медико-соціальної експертизи, є конкретизованими, тобто стосуються індивідуально визначеної особи.

Поряд з вищевикладеним, суд зазначає, що частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом і вирішення спору, далі - КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Також зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до положень 5 статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною другою статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

З огляду на вказане, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Зважаючи на наведені вище положення КАС України та загальновідомі ознаки, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, оскаржені рішення відповідачів щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцт та щодо встановлення причинного зв`язку інвалідності є актами індивідуальної дії, оскільки:

- не містять загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачають індивідуалізовані приписи;

- адресовані фізичній особі;

- не регулюють певний вид суспільних відносин, а спрямовані на припинення та виникнення конкретних правовідносин;

- не розраховані на багаторазове застосування.

З аналізу правових норм та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується, чи спрямований на виникнення певних юридичних наслідків.

Міністерство оборони України не є учасником (суб`єктом) правовідносин із встановлення Центральною військово-лікарською комісією причинного зв`язку поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 та правовідносин із встановлення Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , то дані рішення не породжують для позивача права на захист.

Суд погоджується із твердженням позивача, що в силу приписів ст.ст. 16 - 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п. 3 та 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975), після видачі МСЕК та ЦВЛК конкретній особі, постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва, захворювання) та довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності у особи виникає право звернення до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. Втім, наявність вказаних документів не є беззаперечними доказами призначення та виплати відповідної допомоги.

Так, згідно із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18 та від 17.10.2019 в справі №735/372/17 щодо спорів пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.ст. 16 - 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва, захворювання) та довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності в частині віднесення до їх належних документів, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання особи підлягають оцінці в межах таких спорів.

Також Верховним Судом указано, що Подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Крім того, суд ураховує, що ОСОБА_1 звертався до Міністерства оборони України через Житомирський об`єднаний військовий комісаріат та Житомирський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, до якої було додано оскаржувані в даній справі рішення. Проте одноразова грошова допомога призначена не була, що зумовило звернення ОСОБА_1 до суду.

Встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 № 278/3002/17, постановленою за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2018 р. у справі, апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2018 р. скасовано в частині зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи, внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН. Прийнято в цій частині нове рішення, яким визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначені одноразової грошової допомоги, як інваліду 3 групи з 02.08.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН, оформлену листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.10.2017 №248/3/6/3440. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення і захворювань, пов`язаних з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме з 02.08.2016, відповідно до Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. В решті рішення залишено без змін.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили, на її виконання Міністерством оборони України призначено та виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на все викладене вище, з урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, за наявності яких необхідно було б з метою захисту прав позивача визнати протиправними та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії, оформлене протоколом №2983 від 08.07.2016, яким встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН", та рішення, прийняте Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , яка зазначена у графі 9 Довідки до акту огляду МСЕК від 03.10.2016 серії 12 ААА №514987 "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих мил ООН".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Міністерства оборони України.

В силу положень статті 139 КАС України витрати понесені позивачем у даній справі в сумі сплаченого судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) до Центральної військово-лікарської комісії (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16), Житомирської обласної медико - соціальної експертної комісії №2 (10002, м. Житомир, вул. Фещенка - Чопівського, 17), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання незаконними та скасування рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 11 листопада 2019 року