Справа № 748/2137/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 748/2137/19 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРППП ЧРВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області Вороного Володимира Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 № 333912 від 04.08.2019 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ним здійснювався маневр щодо повороту ліворуч, а тому правила дорожнього руху не порушені. Окрім того, позивач вказує, що відповідач, з урахуванням положень ст.36 КУпАП, повинен у оскаржуваній постанові зазначити більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а не вказувати про вчинення двох правопорушень, а саме порушення вимог п.п. 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху. Також, апелянт вказує, що всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України такий доказ як відеозапис не був покладений в основу оскаржуваної постанови.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 333912 від 04.08.2019 року на позивача накладено штраф у розмірі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі змісту постанови, 04.08.2019 о близько 15 год. 19 хв. позивач на автодорозі М-01 Київ-Чернігів-Нові-Яриловичі, 152 км, керував автомобілем в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив вимоги п.п. 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху.

Вважаючи, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення є протиправною , позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що належними доказами підтверджено, що позивач не виконав вимоги п.п. 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху, водій керував автомобілем в крайній лівій смузі при вільній правій, а відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови не встановлено.

Даючи правову оцінку викладеним фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 11.2 Правил дорожнього руху на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до п. 11.5 Правил дорожнього руху на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Відповідно до ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови позивач вказує про те, що він не вчинив адміністративного правопорушення, оскільки здійснювався маневр щодо повороту ліворуч.

Статею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом вчинення адміністративного правопорушення, з якого вбачається, що позивач дійсно рухався по крайній лівій смузі при вільній правій смузі.

При цьому, зі змісту пояснень самого позивача вбачається, що він керуючи дійсно рухався по крайній лівій смузі при вільній правій смузі, після чого його машину було зупинено працівниками патрульної поліції.

Отже, наявні докази на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи відсутні.

Щодо доводів апелянта, що він виконував маневр та мав намір здійснити поворот ліворуч, колегія суддів зауважує, що положеннями п. 10.4 ПДР встановлено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Пунктом 9.4 ПДР визначено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 - 100 м у населених пунктах і за 150 - 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Тобто, зазначеними правилами дорожнього руху передбачений порядок руху перед початком виконання зазначених маневрів і вимоги до їх виконання. Водій зобов`язаний у процесі руху інформувати інших учасників дорожнього руху про свої маневри за допомогою попереджувальних сигналів. Подачу попереджувального сигналу водії транспортних засобів зобов`язані закінчити відразу ж після виконання маневру. Забороняється подача попереджувального сигналу, якщо він може дезінформувати інших учасників дорожнього руху.

Тобто, вимоги ПДР зобов`язують водія при повороті або розвороті завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині. При цьому, пунктом 11.2 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачена вимога, яка зобов`язує водія триматися правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Отже, вказаними положеннями ПДР визначено, що водій на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, повинен при виконанні випередження, об`їзду або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом, зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині. Разом з цим, вказані дії водій повинен вчинити перед здійсненням відповідного маневру та з попереднім подаванням відповідного сигналу. Суд зазначає, що водій транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний забезпечувати безпеку дорожнього руху, та йому забороняється вчиняти дії які можуть дезінформувати інших учасників дорожнього руху.

Таким чином, вимогами ПДР не дозволяється рух транспортного засобу на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, лівою смугою при вільній правій протягом усієї відстані шляху, з урахуванням граничної відстані, передбаченої п.9.4 ПДР, до місця здійснення повороту ліворуч чи розвороту, оскільки такі дії створюють небезпеку дорожнього руху та дезінформують інших учасників дорожнього руху. Здійснення таких дій є порушенням п. 11.2 ПДР.

Тобто, зайняття відповідного крайнього положення на проїзній частині має здійснюватися перед здійсненням відповідного маневру, а не впродовж тривалого шляху.

Вищенаведеним відеозаписом підтверджено рух автомобіля позивача по лівій крайній смузі при вільній правій протягом тривалого часу.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП підтверджено належними доказами.

Щодо посилань апелянта на недотримання відповідачем вимог ст. 36 КУпАП, то колегія суддів зауважує про наступне.

Так, ст. 36 КУпАП визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Разом з тим, в даному випадку відсутній одночасний розгляд адміністративних справ одним і тим же органом (посадовою особою) або вчинення кількох адміністративних правопорушень, а тому під час прийняття постанови, за наслідками розгляду справи, не підлягала застосуванню стаття 36 КУпАП.

За таких підстав, інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Відповідно, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 333912 від 04.08.2019 року є правомірною.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Інспектора взводу № 2 роти № 4 БУПП в Чернігівській області лейтенанта поліції Гаркуші Владислава Володимировича про скасування постанові у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2019 року -залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна