Справа № 620/2760/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/2760/19

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Гиляка О.М.,

представників відповідачів Мірошниченко О.В., Супрун Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування ''Північ'' (військова частина НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 про скасування наказів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( надалі, також ОСОБА_1 позивач) звернувся до суду з позовом до Оперативного командування ''Північ'' (військова частина НОМЕР_3 ) (надалі, також ОК ''Північ'' (в/ч НОМЕР_3 ), відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (надалі, також в/ч НОМЕР_2 , відповідач 2), в якому остаточно просить скасувати :

- наказ командувач військової частини НОМЕР_3 №505 від 26.06.2019 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю»;

- наказ військової частини НОМЕР_3 №198 від 31.07.2019 року про звільнення з військової служби ОСОБА_1 у запас за підпунктом «Д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) з 13.08.2019 року;

- наказ командира військової частини НОМЕР_2 №198 від 13.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.07.2019 року №198 за підпунктом «Д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність), виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та зняття з усіх видів забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані накази прийняті відповідачами з порушенням процедури їх видачі, встановленої Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170, тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 18.09.2019 справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача -1 в установлений судом строк подано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає з тих підстав, що оскаржувані наказі видані на підставі, у межах та у спосіб, визначені законами України під час про військової служби у Збройних Силах України.

Представником відповідача -2 подано відзив, в якому позов не визнає, та зазначає, що процедура звільнення позивача з військової служби за службовою невідповідністю відбулась з дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством, що стосується порушення військової дисципліни та підстав застосування такого виду дисциплінарного стягнення.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали з доводів, викладених у відзивах та запереченнях на відповідь на відзив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу військової частини НОМЕР_2 від 13.10.2018№ 262, ОСОБА_1 прийняв посаду командира взводу-старшого офіцера на самохідній артилерійській батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.72 т.1).

На підставі рапорту першого заступника командира 1 самохідного артилерійського дивізіону капітана ОСОБА_2 від 31.05.2019 № 326, командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ № 817 від 31.05.2019 про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини позивачем 10.05.2019 (а.с. 83 т.1).

За результатами службового розслідування складено акт, затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 від 10.06.2019 та видано наказ про результатами службового розслідування від 12.06.2019 № 789 (а.с. 76-81 т.1).

Так, службовим розслідуванням встановлено, що 28.05.2019 капітан ОСОБА_1 , будучи відсутнім на військовій службі з 10.05.2019 без поважних причин, повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків. Випадків безпідставного невиходу на військову службу за останні два місяці встановлено три, що підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 304 від 22.04.2019 «Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі 11.04.2019 капітана ОСОБА_1 », наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 325 від 25.04.2019 Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі з 15.04.2019 капітана ОСОБА_1 », наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 412 від 21.05.2019 «Про результати службового розслідування».

Накази військової частини НОМЕР_2 № 304 від 22.04.2019, № 325 від 25.04.2019 та № 412 від 21.05.2019 позивачем не оскаржуються.

Відповідно до наказу № 325 від 25.04.2019 за результатами службового розслідування встановлено факт відсутності позивача на службі з 15.04.2019 (а.с.101 т.1).

Відповідно до наказу № 412 від 21.05.2019 за результатами службового розслідування встановлено факт відсутності позивача на службі 10.05.2019 ( а.с.119 т.1).

Крім того, постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.05.2019 у справі №748/1063/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, яке полягає у тому що 15.04.2019 о 08-30 год. без поважних причин в умовах особливого періоду самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_1 добровільно повернувшись в розташування військової частини НОМЕР_2 о 08-00 год. 24.04.2019, приступив до виконання службових обов`язків за посадою, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2465 гривень.

На підставі результатів службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ від 26.06.2019 № 505, яким наказано: за систематичне невиконання службових обов`язків, неодноразове порушення військової дисципліни, невиконання обов`язків доручених за посадою та порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командиру взводу старшому офіцеру на самохідній артилерійській батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_1 оголосити дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «є» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».

04.07.2019 т.в.о військової частини НОМЕР_3 складено подання, в якому визначені підстави, зокрема капітану ОСОБА_1 наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.06.2019 № 505 накладене дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» за систематичне невиконання службових обов`язків, неодноразове порушення військової дисципліни невиконання обов`язків доручених за посадою та порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

31.07.2019 наказом командувача військового оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №198, ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» ( через службову невідповідність»

13.08.2019 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по стройовій частині) № 198 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність), з 13.08.2019 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та зняти з усіх видів забезпечення.

Вищевказані накази позивач вважає такими, що видані з порушенням процедури їх видачі, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначення публічної служби міститься у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України та означає діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ ( далі - Закон №2232-ХІІ) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються, як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» № 551-ХІV від 24 березня 1999 року (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Визначення військової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту встановлено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до статті 83, абзацу 1 статті 84, абзацу 1 та 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Абзацом 1 п.12.3 наказу Міноборони, від 10.04.2009, № 170 "Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" встановлено, що дисциплінарне стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю" накладається на військовослужбовців посадовими особами, визначеними Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. На військовослужбовців, які займають посади номенклатури призначення Міністра оборони України, накладення цього стягнення здійснюється за погодженням з Міністром оборони України. Виконання дисциплінарного стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю" здійснюється у строки, визначені статтею 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Виконання проводиться шляхом видання наказів по особовому складу посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення, про звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність.

Пунктом «г» статті 73 Дисциплінарного статуту командувач військ оперативного командування має право щодо офіцерів, зокрема звільняти з військової служби через службову невідповідність.

За статтею 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Аналізуючи вказані вище норми, слід зробити висновок, що якщо провину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає проект відповідного наказу.

Отже, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Звільнення з військової служби за службовою невідповідальністю є одним з видів стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, передбачене приписами ст.68 Дисциплінарного статуту.

Згідно з підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення зі служби військовослужбовця здійснюється через службову невідповідність.

За такого правового врегулювання, невиконання службових обов`язків - це дія чи бездіяльність військовослужбовця вчинення або невчинення якої прямо передбачено відповідними нормативно-правовими актами.

Положеннями статей 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено про необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладених на військовослужбовців обов`язків, дотримання військової дисципліни.

Як вже встановив суд, факт невиконання службових обов`язків, передбачених ст. 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та порушення позивачем військової дисципліни встановлено матеріалами службового розслідування, які містяться в матеріалах справи, та позивачем не заперечується.

Отже, оскільки позивачем визнається факт невиконання службових обов`язків та порушення позивачем військової дисципліни, то відповідно до частини першої статті 78 КАС України такі обставини не підлягають доказуванню.

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з невиконання службових обов`язків та порушення позивачем військової дисципліни, було вчинено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а тому відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

Однак, аналізуючи доводи позивача щодо порушення відповідачами процедури звільнення (оформлення документів, доданих до подання про звільнення ОСОБА_1 ), а саме: порушення норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (ст. ст. 71,73, 91, 92, 97); норм Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (Положення №1153) (пункти 12, 225, 236); норм Інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170 (пункти 7.1., 7.2., 7.3., 7.6., 7.7., 7.14., 7.15., 7.18., 7.21., 7.26., 7.28., 12.7.); норм Додатку 18 до Інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170, то суд виходить з того, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення.

Стосовно аргументів позивача про незаконність оскаржуваних наказів з огляду на те, що з останніми позивача не ознайомили, то даний факт спростовується відомостями, наявними в Книзі доведення наказів (а.с.140-142), де міститься підпис позивача про доведення наказу щодо звільнення його зі служби згідно наказу № 198 від 13.08.2019, який є похідним від наказів військової частини НОМЕР_3 від 26.06.2019 № 505 та від 31.07.2019 № 198, тому суд вважає їх достатніми для надання оцінки рішенням (наказам) на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України.

Щодо інших аргументів позивача про порушення відповідачами процедури проведення бесіди в рамках службового розслідування, недостатність документів, які мають передувати видачі спірних наказів, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачами під час прийняття оскаржуваних наказів, то в контексті обставин цієї справи необхідно також звернути увагу на таке.

Саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення відповідачами процедури проведення бесіди в рамках службового розслідування, недостатність деяких документів, які мають передувати видачі спірних наказів, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачами під час прийняття оскаржуваних наказів, не може потягнути за собою скасування оскаржуваних наказів.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №826/9858/18.

Посилання позивача як на підставу для скасування оскаржуваних наказів на те, що постановою Чернігівського районного суду від 15.05.2019 № 748/1063/19 позивача вже притягнуто до адміністративної відповідальності, тому він не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд вважає безпідставними, оскільки у постанові суду у справі № 748/1063/19 від 15.05.2019 встановлений факт відсутності позивача на військовій службі без поважних причин у період з 15.04.2019 по 24.04.2019, проте службовим розслідуванням, проведеним на підставі наказу військової частини НОМЕР_2 від 31.05.2019 встановлено факт відсутності позивача без поважних причин з 10.05.2019 по 13.05.2019 та 13.05.2019 по 27.05.2019, тобто в різні періоди. Отже, за таких обставин порушення ст. 61 Конституції України судом не встановлено.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області № 748/1984/19 від 22.08.2019, набрав законної сили 24.09.2019, тобто після прийняття спірних рішень, і не був покладений в основу оскаржуваних рішень, тому дослідженню судом не підлягає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що аргументи, наведені позивачем у додаткових поясненнях до позову, не спростовують правильності висновків відповідачів, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних наказів.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За наведених обставин, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ).

Відповідачі: Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) (вул. Шевченка, 57, м. Чернігів, 14030, м. Чернігів код ЄДРПОУ 2616313).

Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2019 року.

Суддя І.І. Соломко