Справа № 540/1940/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1940/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Рябчич А.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1. ,

представника відповідача Бондар І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2046-50 від 12.08.2019 р.,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2046-50 від 12.08.2019 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що з 30.05.2005 року по 17.04.2007 року позивач здійснював підприємницьку діяльність, сплачував відповідні податки та збори до бюджету. 17.04.2007 року звернувся з заявою до Новакаховської ДФС про припинення підприємницької діяльності. Заява була розглянута комісією Новокаховської ДФС. Рішення комісії, створеної на підставі поданої заяви, як зазначає позивач, у нього відсутнє. Представник позивача вказує, що з 17.04.2007 року не здійснював підприємницьку діяльність, оскільки працював найманим працівником з 17.04.2007 року по 11.03.2015 рік. Після звільнення виїхав на заробітки до Італії, де 16.12.2015 року рішенням суду був ув`язнений до позбавлення волі терміном на 4 роки, з 24.05.2015 року по 23.05.2019 року. Позивач вважає, що оскільки подавав заяву про припинення підприємницької діяльності, не займався такою з 17.04.2007 року та перебував на спрощеній системі оподаткування, то у нього відсутній обов`язок по нарахуванню і сплаті ЄСВ відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що позивач був фізичною особою-підприємцем, тому зобов`язаний своєчасно нараховувати та сплачувати зобов`язання з єдиного внеску на державне соціальне страхування відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 року № 2664 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Представник відповідача вказує на те, що було виявлено заборгованість зі сплати єдиного внеску платника податків ОСОБА_3 , на підставі якої було сформовано вимогу про сплату боргу від 12.08.2019 року № Ф-2046-50. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

07.10.2019 року по справі відкрито спрощене провадження.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_3 з 30.05.2005 року до 17.07.2019 року був зареєстрований в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 30.05.2005 року та витягом з державного реєстру про припинення підприємницької діяльності.

Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було сформовано та направлено Позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-2046-50 з єдиного внеску у сумі 23785,08 грн за період з 2017 р. по 2 квартал 2019 року включно.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2664 - VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2664).

Згідно ч. 2 ст. 1 цього Закону вбачається, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст. 6 Закону).

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України від 6 грудня 2016 р. №1774 «Про внесення змін до деяких Законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що він був на спрощеній системі оподаткування, що виключає сплату ЄСВ.

Суд погоджується, що вищенаведені норми Закону № 2464 виключають сплату ЄСВ фізичними особами підприємцями, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, але позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Проти цього заперечує відповідач зазначаючи, що з 2007 року позивач перебуває на загальній системі оподаткування про що свідчать подані ним декларації про доходи за період з 01.01.2007 по 31.03.2007 року. В подальшому податкова звітність ним не подавалась взагалі.

На підтвердження зазначеного представником відповідача надано витяг з реєстру, де в розділі щодо даних платника податку реєстрація в якості платника єдиного податку, відсутні відомості саме про реєстрацію на спрощеній системі оподаткування.

Суд відхиляє також обґрунтування позивача, що він з 17.04.2007 року не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував доходу, працював в інших установах, а в період з 2015 року по 2019 рік перебував в місцях позбавлення волі в іншій державі і не міг здійснювати підприємницьку діяльність та сплачувати податки та збори, оскільки статтею 4 Закону № 2464 визначено вичерпний перелік платників єдиного внеску, а також осіб звільнених від його сплати. Серед них відсутні обставини зазначені позивачем.

Суд вважає, що вищезазначені позивачем обставини дають підстави для припинення ним підприємницької діяльності, шляхом вчинення відповідних дій та подачі заяви про це, що не було ним вчинено.

Позивачем не надано суду жодних доказів того, що ним у 2007 році подавалась до Новокаховської ДПІ заява про припинення підприємницької діяльності та що по ній приймалось рішення про припинення. Відповідач зазначені обставини не підтверджує.

Відсутні про це і відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до цього Реєстру, діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 припинено 17.07.2019 року.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (ст. 1 Закону №2464).

Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону №2464).

Позивач являвся фізичною особою-підприємцем з 30.05.2005 по 17.07.2019, а отже був зобов`язаний своєчасно нараховувати та сплачувати зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, незалежно від здійснення чи нездійснення підприємницької діяльності, починаючи з 01.01.2017 року.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Суд повністю погоджується з розрахунками недоїмки відповідача, що наведені у відзиві на позовну заяву, та відображені у вимозі № Ф-2046-50 від 12.08.2019 року.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 242-248 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити повністю ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2046-50 від 12.08.2019 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 листопада 2019 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 111060000