Справа № 480/2221/19
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 р. Справа № 480/2221/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Провозіна О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Петрищева О.О. ,

представника відповідача - Савченко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду м. Суми адміністративну справу № 480/2221/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог та рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Сумській області про сплату боргу з єдиного внеску №Ф-5699-17 від 14.05.2019 про донарахування 6462,70 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Сумській області про сплату боргу з єдиного внеску №Ф- від 11.05.2018 про донарахування 58058,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску №3 від 11.05.2018 на суму 5805,80 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 11.05.2018 на суму 170,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 11.05.2018 на суму 486,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 27.07.2017, а також дотримання законодавства з питань оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.01.2014 по 27.07.2017, згідно з актом № 1644/18-28-13-03//115 від 27.03.2018, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем, окрім іншого, вимог пп. 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України в частині застосування спрощеної системи оподаткування в періоді з 01.01.2017 по 27.07.2017, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік на суму 159395,04 грн. та військового збору за 2017 рік на суму 13390,53 грн., абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження єдиного внеску на суму 58058, 00 грн. та несвоєчасної його сплати, та п. 181.1 ст. 181, п. 183.4, 183.9, 183.10 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2017 рік на суму 178540,00 грн.

На підставі вказаних висновків, 11.05.2018 ГУ ДФС у Сумській області були прийняті податкові повідомлення-рішення, які позивач оскаржив в іншій справі №1840/3752/18, а також оскаржувані в даній справі вимоги про сплату боргу з єдиного внеску №Ф-5699-17 від 14.05.2019 про донарахування 6462,70 грн., №Ф- від 11.05.2018 про донарахування 58058,00 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску №3 від 11.05.2018 на суму 5805,80 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 11.05.2018 на суму 170,00 грн.

На переконання позивача, зазначені вимоги та рішення ГУ ДФС у Сумській області є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки до висновків про перевищення у 2016 році граничної суми доходів для фізичної особи-підприємця, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, відповідач дійшов внаслідок включення до доходів всієї суми коштів, отриманих по договору комісії № 01/08 від 01.08.2016, а не виключно суми винагороди комісіонера, як передбачено п. 292.4 ст. 292 Податкового кодексу України.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 01.08.2019.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надіслав на адресу суду відзив, у якому зазначив, що під час документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 було встановлено перевищення граничного доходу платника єдиного податку за 9 місяців 2016 року на 66751,70 грн., внаслідок чого, з 01.10.2016 позивач перейшов на загальну систему оподаткування та не мав права застосовувати спрощену систему оподаткування у 2017 році. У зв`язку з цим, відповідачем зроблений висновок про неправильне формування ФОП ОСОБА_1 доходів та витрат за 2017 рік, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 885527,98 грн. та, як наслідок, заниження, окрім іншого, єдиного соціального внеску.

Ухвалою суду від 24.09.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача про заміну сторони відповідача та замінено відповідача - Головне управління ДФС у Сумській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Сумській області ().

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.17 п. 78.1 ст. 78 та п.п. 79.1, 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, згідно з наказами № 1520 від 06.10.2017, № 1632 від 24.10.2017, № 225 від 02.02.2018 та № 339 від 23.02.2018, головним державним ревізором-інспектором Малюх Н.І. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 27.07.2017 та з питань правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.01.2014 по 27.07.2017.

За результатами перевірки 27.03.2018 складений акт № 1644/18-28-13-03//115, згідно з яким відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України в частині застосування спрощеної системи оподаткування в періоді з 01.01.2017 по 27.07.2017, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік на суму 159395,04 грн. та військового збору за 2017 рік на суму 13390,53 грн., абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження єдиного внеску на суму 58058,00 грн. та несвоєчасної його сплати, та п. 181.1 ст. 181, п. 183.4, 183.9, 183.10 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2017 рік на суму 178540,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки 11.05.2018 ГУ ДФС у Сумській області були прийняті: податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 199243,80 грн., з яких: 159395,04 грн. - основний платіж, 39848,76 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 16603,65 грн., з яких: 13282,92 грн. - основний платіж, 3320,73 грн. - штрафні (фінансові) санкції; та податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 223175,00 грн., з яких: 178540,00 грн. - основний платіж, 44635, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Також, 12.07.2018 відповідачем було прийнято вимогу № Ф-5699-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, з урахуванням штрафу та пені в сумі 64520,73 грн., з яких: 58058,00 грн. - сума боргу (недоїмки), 6245,58 грн. - штраф, 217,15 грн. - пеня.

Вищевказані рішення відповідача, позивач оскаржив до Сумського окружного адміністративного суду у справі №1840/3752/18.

За наслідками розгляду справи №1840/3752/18, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування рішення задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 11.05.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб; податкове повідомлення-рішення № від 11.05.2018 про застосування штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення-рішення № від 11.05.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір; податкове повідомлення-рішення № від 11.05.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість; вимогу № Ф-5699-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Постановою Верховного Суду від 15.07.2019 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

За наслідками нового розгляду справи №1840/3752/18, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2019, судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача. Вказане рішення суду на час розгляду справи №480/2221/19 не набрало законної сили.

Під час оскарження вищевказаних рішень у справі № 1840/3752/18 позивач встановив, що відповідач, окрім вищевказаних рішень, на підставі вищевказаного акту та з тих самих обставин, прийняв вимогу про сплату боргу з єдиного внеску №Ф-5699-17 від 14.05.2019 про донарахування 6462,70 грн., вимогу про сплату боргу з єдиного внеску №Ф- від 11.05.2018 про донарахування 58058,00 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску №3 від 11.05.2018 на суму 5805,80 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 11.05.2018 на суму 170,00 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 11.05.2018 на суму 486,93 грн.

Оскільки вказані рішення не були своєчасно вручені позивачу та позивач дізнався про них коли вже неможливо було збільшити позовні вимоги у вищевказаній справі, позивач оскаржив їх у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пункт 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначає, що до другої групи платників єдиного податку можуть бути віднесені суб`єкти господарювання - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку, зокрема для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з пунктом 292.4. статті 292 Податкового кодексу України у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами, доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Пунктом 292.14 статті 292 Податкового кодексу України встановлено, що визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Згідно із пунктом 292.16 статті 292 Податкового кодексу України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови не перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

При цьому якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови не перевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

На виконання пункту 296.2 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Відповідно до підпункту 296.5.1 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп, або відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України встановлено, що у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, та обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що доходом від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій). Тобто, до доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Крім того, застосовувати спрощену систему оподаткування та бути платником єдиного податку мають право лише ті суб`єкти господарювання, які відповідають певним критеріям. Якщо особа перебувала на спрощеній системі оподаткування в поточному році, але отримала дохід більший, ніж встановлений обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, така особа не має право застосовувати спрощену систему оподаткування в наступному році.

Обґрунтовуючи наявність допущених помилок при поданні податкової декларації платника єдиного податку за 2016 рік, позивач посилається на неправомірне включення до складу доходів коштів в сумі 67020,00 грн., отриманих під час виконання договору комісії, які в подальшому були передані комітенту - ТОВ "АЛЬТАНКА-НЕРУХОМІСТЬ", що не відповідає приписам п. 292.4 ст. 292 Податкового кодексу України. Тобто, ОСОБА_1 стверджує, що фактична сума його доходу у 2016 році склала 1499731,70 грн. (1566751,70 - 67020,00 = 1499731,70 грн., де 1566751,70 грн. - сума доходу зазначена у поданій в лютому 2017 року податковій декларації платника єдиного податку, з урахуванням уточнень, поданих в липні 2017 року; 67020,00 грн. - кошти, отримані під час виконання договору комісії та передані комітенту), у зв`язку з чим, він мав право застосовувати спрощену систему оподаткування в 2017 році. У зв`язку з чим, 29.11.2018 позивачем була подана уточнююча податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2016 рік, де зазначено загальний сукупний дохід за 2016 рік у розмірі 1499731,70 грн.

На підтвердження здійснення вказаної господарської операції з ТОВ "АЛЬТАНКА-НЕРУХОМІСТЬ", позивач надав суду копію договору комісії № 01/08 від 01.08.2016, додаток 1 до договору, акт приймання-передачі товару від 01.08.2016, акт виконаних робіт від 23.09.2016 та квитанції до прибуткових касових ордерів.

Як встановлено з акту перевірки та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, виручка від реалізованого меду надходила у безготівковій формі на розрахунковий рахунок платника податків ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк" та у 2016 році склала 1521787,62 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Як встановлено судом, 09.02.2017 позивач подав до податкового органу декларацію платника єдиного податку за 2016 рік, відповідно до якої загальний дохід у звітному періоді визначений в сумі 1633503,40 грн., обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків - в сумі 66751,70 грн. (а.с. 144).

28 липня 2017 року у зв`язку з виявленими помилками, позивачем була подана уточнююча податкова декларація, згідно з якою загальний дохід у 2016 році визначений в сумі 1566751,70 грн., а обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків - в сумі 66751,70 грн. (а.с.148).

29 листопада 2018 року після проведення перевірки, позивачем подана уточнююча податкова декларація за 2016 рік, відповідно до якої загальна сума доходу визначена в розмірі 1499731,70 грн. (а.с.103).

Податковим органом під час проведення перевірки (у березні 2018 року), яка проводилась вже після припинення позивачем підприємницької діяльності (у липні 2017 року), зроблено висновок, що у зв`язку з перевищенням встановленого граничного обсягу доходів для платників єдиного податку другої групи за 2016 рік в розмірі 1500000,00 грн., у 2017 році позивач не мав права застосовувати спрощену систему оподаткування.

Як встановлено з акту перевірки від 27.03.2018 та витягу з Реєстру платників єдиного податку від 15.10.2015, з 01.10.2015 до 01.10.2016 ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку ІІ групи.

13.09.2016 позивач подав до податкового органу заяву про відмову від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків та зборів та розрахунок доходу за попередній календарний рік, відповідно до якого, загальна сума отриманих доходів складає 1208782,00 грн. (а.с. 150).

На підставі заяви позивача від 13.09.2016, ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2016 переведено на загальну систему оподаткування, на якій він перебував з 01.10.2016 по 31.12.2016.

14.12.2016 позивач подав до податкового органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та розрахунок доходу за попередній календарний рік, відповідно до якого, загальна сума отриманих доходів складає 0,00 грн. (а.с. 134-135).

На підставі заяви позивача від 14.12.2016, ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2017 знову переведено на спрощену систему оподаткування, позивач став платником єдиного податку ІІ групи, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 23.01.2017 (а.с. 138).

Відповідно до п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Отже, з 01.01.2017 для позивача діяв звітний податковий період - календарний рік.

Пунктом 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у разі: припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення.

У зв`язку з проведенням державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 27.07.2017 та у відповідності до п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, було анульовано реєстрацію платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Обґрунтовуючи свою позицію у судовому засіданні, позивач, окрім іншого, посилався на те, що факт переведення податковим органом ФОП ОСОБА_1 на спрощену систему оподаткування з 01 січня 2017 року, підтверджує відсутність перевищення ним встановленого граничного обсягу доходів для платників єдиного податку.

Проте суд не погоджується з даним аргументом позивача, з огляду на наступне.

Підпунктом 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України встановлено, що для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів, зокрема, особисто платником податків або уповноваженою на це особою.

Згідно із п.п. 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.

Перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу.

До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, який визначається з дотриманням вимог, встановлених цією главою.

Форма розрахунку доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675 "Про затвердження форми свідоцтва платника єдиного податку та порядку видачі свідоцтва, форми та порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування та форми розрахунку доходу за попередній календарний рік".

Відповідно до п. 299.3 ст. 299.3 Податкового кодексу України у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

Пунктом 299.5 статті 299 Податкового кодексу України у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Підпунктом 299.6 ст. 299 Податкового кодексу України визначений виключний перелік підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку, а саме:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, при реєстрації платником єдиного додатку перевірка відповідності суб`єкта господарювання критеріям, яким відповідають платники єдиного податку, зокрема наявності перевищення встановленого граничного обсягу доходів для платників єдиного податку, здійснюються відповідно до поданих платником заяви та розрахунку доходу за попередній календарний рік.

Перевірок передбачених ст. 75 Податкового кодексу України, а саме камеральних, документальних (планових або позапланових, виїзних або невиїзних) та фактичних, порядок та підстави, для проведення яких визначенні в ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 Податкового кодексу України, при реєстрації платником єдиного податку нормами Податкового кодексу України не передбачено.

Отже, відповідачем правомірно на підставі заяви ФОП ОСОБА_1 та розрахунку доходу за попередній календарний рік, в якій позивачем відображено нульовий дохід, переведено останнього на спрощену систему оподаткування. Інформацією про наявність перевищення встановленого граничного обсягу доходу для платника єдиного податку ОСОБА_1 податковий орган на дату подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 14.12.2016 не володів та не мав можливості перевірити, оскільки декларацію платника єдиного податку за 2016 рік було подано ФОП ОСОБА_1 09.02.2017, а звіт 1-ДФ "Податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку" податковим агентом подавався в термін з 01.01.2017 по 09.02.2017.

У судовому засіданні позивач та його представник не заперечували сум отриманих позивачем коштів, як в 2016 році, так і в 2017 році, які зазначені у вищевказаному акті перевірки, заперечення вказаних осіб малося виключно на суму, яка повинна була вважатися оподаткованим доходом позивача в 2016 році, з урахуванням того, що частину товару позивач продавав відповідно до договору комісії.

В обґрунтування необхідності подачі позивачем уточнюючої декларації за 2016 рік від 29.11.2018, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що необхідність подання уточнюючої декларації виникла у зв`язку зі зміною правової позиції платника податків стосовно того, яку суму коштів, отриманих за договором комісії, слід вважати доходом: усю суму, чи лише суму комісійної винагороди.

Так, подаючи податкову декларацію від 02.07.2017 та уточнення до неї від 28.07.2017, позивач вважав, що уся сума коштів від реалізації меду, яка перерахована на його рахунок, є його доходом.

Проте в подальшому, дослідивши дане питання, позивач дійшов висновку, що його доходом є лише сума комісійної винагороди та вніс уточнення до податкової декларації з єдиного податку за 2016 рік, зменшивши суму доходу.

Однак, суд вважає, що та обставина, що частина коштів, отриманих позивачем, підлягала перерахуванню третій особі на виконання договору комісії, не є підставою для невизнання її доходом від надання послуг. Тобто, до загального доходу має включатися уся сума коштів отриманих суб`єктом господарювання на виконання договору комісії, а не лише комісійна винагорода.

Відтак, суд не погоджується з аргументом позивача про те, що доходом комісіонера є не вся виручка, яка надходить підприємцю від продажу товару, а лише сума комісійної винагороди, яка належить йому по праву згідно з договором комісії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 по справі №1840/3752/18, який відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що договір комісії позивачем до відповідача під час перевірки надано не було.

Відповідно до абзацу перший пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.6 ст. 44 ПКУ у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий цього пункту ).

Зміст наведених правових норм свідчить, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст. 44 ПКУ прирівнюється до їх відсутності.

Судом встановлено, що ані під час перевірки, ані протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, до контролюючого органу позивачем не було надано договору комісії, що унеможливлює його врахування відповідачем під час прийняття спірних рішень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем доведено факт перевищення ФОП ОСОБА_1 граничного доходу платника єдиного податку за 2016 рік, тому суд вважає, що у позивача було відсутнє право застосовувати спрощену систему оподаткування у 2017 році.

Щодо визначення відповідачем сум в оскаржуваних у даній справі вимогах та рішеннях, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачем у зв`язку з вищевказаними діями, було занижено чистий оподатковуваний дохід за 2017 рік на 885527,98 грн.

Разом з тим, враховуючи, що в періоді з 01.01.2017 по 27.07.2017 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував при цьому єдиний внесок, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження суми доходу, на який нараховується єдиний внесок за 2017 рік в загальній сумі 263900 грн., що в свою чергу призвело до заниження єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 58058 грн. (263900x22%).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування) є сума доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом.

Згідно із частиною 5 статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В результаті даного порушення була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску №Ф- від 11.05.2018 у сумі 58058 гривень.

У зв`язку з винесенням позивачу вимоги по єдиному соціальному внеску з сумою донарахувань в розмірі 58058 грн., було складено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у відповідності з пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (10% від донарахованої суми за кожний повний або неповний звітний період) 58058,00x10% = 5805,80 грн.

В результаті даного порушення було складено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.05.2018 на суму 5805,80 грн.

Також відповідачем було встановлено порушення позивачем вимог пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного подання до податкового органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік.

Згідно з абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, розділу III п. 3.2 наказу Міндоходів України від 09.09.2013 №454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до фіскальних органів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

Перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 в результаті несвоєчасного подання до Буринського відділення Конотопської ОДПІ звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а саме: Додатку № 5 та таблиці 2 Додатку № 5 (нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування) за 2017 рік, які були подані 20.02.2018 за № 1677.

В результаті даного порушення було складено рішення № від 11.05.2018 на суму штрафної санкції за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ в розмірі 170 грн.

Також у ході перевірки виявлено порушення ОСОБА_1 вимог частин 2, 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку із несвоєчасною сплатою єдиного соціального внеску за 2 кв. 2017 року та липень 2017 року.

У відповідності з п. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Так, перевіркою встановлено, що нарахування за 2 кв. 2017 року в розмірі 2112 грн. по коду платежу 710400 - єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т. ч., які обрали спрощену систему оподаткування, в особовій картці платника податків ОСОБА_1 були здійснені 19.07.2018. Станом на вказану дату в суб`єкта господарювання обліковувалась переплата в розмірі 1467,10 грн., решта суми в розмірі 644,90 грн. була погашена 13.02.2018 (платіжне доручення № 289 від 13.02.2018).

У зв`язку з тим, що 27.07.2017 ФОП ОСОБА_1 прийняв рішення про припинення господарської діяльності, нарахування за 3 кв. 2017 року було здійснено тільки за липень 2017 року в сумі 704 грн. 19.10.2017. Сплата вказаної суми була здійснена 13.02.2018 (платіжне доручення №289 від 13.02.2018).

Таким чином, проведеною перевіркою було нараховано штрафну санкцію в розмірі 269,78 грн. (20% х (644,90+704)) та пеню 217,15 грн. (0,1% від суми недоплати за кожен день затримки): 134,78 грн. (644,90 х 0,1%х 209 днів)+82,37 (704,00x0,1%х117 днів).

В результаті даного порушення було винесено рішення № від 11.05.2018 на суму штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 269,78 грн. та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 217,15 грн.

У зв`язку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 станом на 30.04.2019 недоїмки зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 6462,70 грн., в т.ч. 6245 грн. штрафів та 217,15 грн. пені, позивачу було сформовано та надіслано вимогу №Ф-5699-17 від 14.05.2019, яку вручено поштою 03.06.2019.

На вищевказані доводи відповідача, які зазначені у відзиві, позивач не навів жодного обґрунтування для їх спростування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення йому судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог та рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 18 листопада 2019 року.

Суддя С.М. Глазько