Справа № 826/10256/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кучма А.Ю. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком на пільгових умовах з моменту звернення з заявою від 26 грудня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що має достатній стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також позивач в апеляційній скарзі зазначає, що для призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший передбачена заява єдиного зразка. Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язане було уникати надмірного формалізму при розгляді його заяви від 26 грудня 2017 року.

Додатково позивач звернувся до суду із клопотанням про приєднання до матеріалів справи довідки від 28 серпня 2019 року № 191001/02. Згідно з вказаною довідкою ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності з 29 листопада 2016 року по 30 листопада 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. З 29 листопада 2016 року йому була призначена пенсія по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, 26 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13 березня 2018 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що він з 29 листопада 2016 року отримує пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Про результати розгляду заяви від 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 був повідомлений листом від 15 березня 2018 року № 15151/05.

Не погоджуючись із вказаними діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач в порядку, встановленому законом, не звертався до відповідача із заявою встановленого зразка про переведення з одного виду пенсії на інший, в той час як підстави для задоволення саме заяви про призначення пенсії відсутні, оскільки має місце саме переведення з одного виду пенсії на інший в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач не позбавлений права повторного звернення до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу стало те, що у 2016 році йому була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вважає, що в такому випадку ОСОБА_1 необхідно було подати заяву про перехід з одного виду пенсії на інший, а не про призначення пенсії. Зміст заяви має суттєве значення, адже впливає на показних середньої заробітної плати (доходу), який враховується при обчисленні розміру пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями ч. 3 ст. 45 зазначеного Закону передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається один із них за її вибором. У подальшому за особою зберігається право на обрання іншого виду пенсії. Таке право реалізується шляхом подачі заяви про переведення з одного виду пенсії на інший.

Водночас ОСОБА_1 , отримуючи пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передбачена п. 2 ч. 2 ст. 114 цього ж Закону.

Отже позивач обрав невірний спосіб реалізації свого права на отримання виду пенсії за власним вибором.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що для призначення пенсії та переходу з одного виду пенсії на інший встановлена форма заяви єдиного зразка, у якій необхідно підкреслити обрану дію. Також позивач просив врахувати практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якого необхідно уникати зайвого формалізму при розгляді справ.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №826/9584/18, у якій зазначено, що Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Зазначений висновок хоч і стосується інших правовідносин, проте застосований у ньому підхід до визначення меж формалізму може бути врахований під час розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції фактично виходив з того, що позивач, з метою отримання у подальшому пенсії іншого виду, ніж був призначений 29 листопада 2016 року, повинен був подати заяву про переведення з одного виду пенсії на інший, а не про призначення пенсії.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює порядок обчислення заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу для призначення пенсії, який відрізняються від порядку, який може бути застосований під час переведення з одного виду пенсії на інший.

Крім того, обрання виду пенсії, згідно зі ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є правом особи, яка має одночасно право на різні види пенсії.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою саме про переведення з одного виду пенсії на інших - не є проявом надмірного формалізму.

Також колегія суддів враховує надану позивачем довідку від 28 серпня 2019 року № 191001/02, згідно з якою він отримував пенсію по інвалідності з 29 листопада 2016 року по 30 листопада 2018 року.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Разом з тим, факт припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції - не впливає на законність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13 березня 2018 року. Станом на 13 березня 2018 року позивач отримував пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що було перешкодою саме для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 цього ж Закону.

З огляду на закінчення періоду, на який призначалася пенсія по інвалідності, позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 03 червня 2019 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2019 року - без змін - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Кучма

Є.В. Чаку