Справа № 240/7635/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7635/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Мацького Є.М. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Коршак Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (ухвалене 15 липня 2019 року, повний текст рішення складено 22 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2019 р. №0-0625 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 19285,14грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що нежитлове приміщення, яке перебуває у власності позивача, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з пп."є" п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником нерухомого майна - будівлі центрального складу під літерою "Б" площею 518,00кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу цього нерухомого майна від 09.10.2015року та Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.12,23-24).

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 27.03.2019 року №0-0625 ОСОБА_2 визначено податок на це нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 19285,14грн.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що об`єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію п. "є" пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Податковий кодекс України (далі - ПК) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Пп. 14.1.39 п. 14.1 ст.14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст.16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 55.1 ст. 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з п. 56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пп. 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп.266.6.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.10.2015 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.12,23-24) позивач є власником нерухомого - будівлі центрального складу під літерою "Б" площею 518,00кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що нерухоме майно позивача не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. «є» п.266.2 ст.266 ПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Пп. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік майна, яке не є об`єктом оподаткування податком.

Зокрема, відповідно до пп. «є» п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, надаючи оцінку положенням чинного податкового законодавства щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в аналогічних правовідносинах Верховний Суд в постановах від 16 жовтня 2018 року у справі №809/1491/16 та від 15 травня 2018 року у справі №806/2461/17, дійшов наступних висновків:

«Застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Так, використаний у положенні підпункту "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Відтак, об`єкт нерухомості (нежитлове приміщення), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки даною нормою не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності».

Отже, наявність у позивача статусу суб`єкта господарювання та використання об`єкта нерухомості в господарській діяльності не є підставою для віднесення нерухомого майна до будівель промисловості в розумінні п. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

З урахуванням встановлених у справі обставин, а також правових висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що будівля центрального складу, яка належить позивачу на праві власності, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до положень ст.266 ПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду 15 липня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 листопада 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Мацький Є.М. Смілянець Е. С.