Справа № 440/4451/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 р.Справа № 440/4451/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, місце складання м. Полтава, повний текст складено 14.01.19 року по справі № 440/4451/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 04.11.2014 та зобов`язати відповідача надати йому такі пільги, як інваліду II групи, за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 з 04.11.2014 по 30.11.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив надати пільги на житлово-комунальні послуги як інваліду ІІ групи та переміщеній особі, право на які визнано за ОСОБА_1 судовими рішеннями.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі № 440/4451/18 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити вимоги.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в УСЗН Миргородської міської ради з 04.11.2014 (а.с. 12). Місце перебування позивача зареєстровано Миргородським МВ УДМС України в Полтавській області з 19.05.2015 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12). Позивач є інвалідом війни ІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

07.12.2015 ОСОБА_2 звернувся до УПСЗН Миргородської міської ради з письмовою заявою про надання пільг на житлово-комунальні послуги, як інваліду війни ІІ групи за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 07.12.2015 №298-К встановлено, що заявник мешкає фактично у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру заявник винаймає. Власник ОСОБА_3 Громадянин ОСОБА_1 має статус інваліда 2 групи війни та має право на 100% пільги по сплаті ЖКП (а.с. 30-31).

Відповідно до Витягу з протоколу №56 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 10.12.2015, ОСОБА_1 відмовлено у наданні права використання пільг, як інваліду війни ІІ групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання, так як факт сплати житлово-комунальних послуг за заявленою адресою не підтверджено (а.с. 10).

30.11.2016 позивачем укладено договір оренди квартири з власником житла, де він фактично мешкає (а.с. 32-34). Відповідно до пункту 5.7 цього Договору усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються Орендарем самостійно.

01.12.2016 позивач повторно звернувся до органу соціального захисту населення з заявою про надання вищезазначених пільг за фактичним місцем проживання (а.с. 31, зворотній бік).

02.12.2016 комісією по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він перебуває на обліку як переміщена особа і отримує допомогу на проживання, для зменшення витрат на оплату житлово-комунальних послуг рекомендовано звернутися для оформлення субсидії по договору оренди, що підтверджується витягом з протоколу №44 (а.с. 9).

11.01.2017 комісія по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій повторно розглянула заяву позивача від 01.12.2016 про надання пільг на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи за фактичним місцем його проживання. Комісія ухвалила: враховуючи обставини, що склалися, призначити пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Пільги надати з дня звернення (а.с. 8).

Позивач не погоджуючись з таким рішенням комісії, звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до УСЗН Миргородської міської ради, в якому просив скасувати рішення УСЗН Миргородської міської ради №3 від 11.01.2017 в частині призначення надання ОСОБА_1 пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня звернення - 01.12.2016 та зобов`язати УСЗН Миргородської міської ради надати йому пільги на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме - з 04.11.2014.

11.09.2017 постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі №541/1376/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано УСЗН Миргородської міської ради розглянути питання надання пільги ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення - 04.11.2014, та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 15-17).

Задовольняючи частково позов, Миргородський міськрайонний суд Полтавської області виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг 04.11.2014, при цьому в заяві було зазначено, що він являється інвалідом 2 групи та вказано фактичне місце проживання. Таким чином позивач, як внутрішньо переміщена особа, повинен був включений органом соціального захисту до ЄДАРП за новим місцем проживання, без надання довідки про зняття з обліку ЄДАРП за попереднім місцем проживання, з моменту переміщення".

На виконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.09.2017 на засіданні комісії по вирішенню спірних питань щодо житлових субсидій, яке відбулося 24.11.2017 та оформлено протоколом №47, повторно розглянуто питання надання пільг ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання. Враховуючи вимоги чинного законодавства прийнято рішення надати право використовувати пільгу за фактичним місцем проживання з 01.12.2016 (а.с. 11).

Позивач не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, яка полягає у відмові в наданні пільг, оскаржив її до Полтавського окружного адміністративного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі №816/872/18 позов ОСОБА_1 до УСЗН Миргородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії УСЗН Миргородської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 пільг на житлового-комунальні послуги за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Зобов`язано відповідача повторно розглянути питання про надання пільг ОСОБА_1 як інваліду війни II групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 - 04.11.2014 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 18-21).

На виконання рішення суду, на засіданні Комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій 30.05.2018 повторно розглянуто питання про надання пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи. Комісія ухвалила: враховуючи норми чинного законодавства прийнято рішення надати право використовувати пільгу за фактичним місцем проживання з 01.12.2016, про що свідчить витяг з протоколу №20 (а.с. 7).

Не погоджуючись з визначеним вище рішенням відповідача, вважаючи, що висновки суду у справі №816/872/18 так і не були враховані УСЗН Миргородської міської ради при прийнятті рішення, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази користування позивачем у період з 04.11.2014 по 30.11.2016 житлом на законних підставах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 4 - 5 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 19 Закону країни "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Крім того, у відповідності до абз. 1 п. 5 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 уклав договір оренди квартири з власником житла, де він фактично мешкає лише 30.11.2016 (а.с. 32-34).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовляючи позивачеві у наданні пільги у зв`язку з відсутністю доказів користування житлом та фактичним понесенням витрат на оплату житлово-комунальних послуг у період з 04.11.2014 по 30.11.2016, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вказує, що відповідачем доведено правомірність власних дій, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі № 440/4451/18 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі № 440/4451/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 18.11.2019 року