Справа № 640/9577/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9577/19 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 10 травня 2019 року № 303/609/15-3/9-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам, позаяк вимога Нацкомфінпослуг про надання інформації була оформлена з порушеннями чинного законодавства, а отже, у позивача були відсутні підстави для її виконання. Попри це, відповідачем не було дотримано процедури притягнення позивача до відповідальності, що обумовлює протиправність наслідків провадження у справі про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі про правопорушення здійснено поза межами правового поля, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи про правопорушення та оформлення результатів здійснення таких заходів, що, у свою чергу, нівелює наслідки здійснення провадження у справі про правопорушення у вигляді прийнятої постанови

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не було в повному обсязі надано запитувані документи та інформацію, тому Нацкомфінпослуг дійшла правомірного висновку про вчинення товариством правопорушення, зазначеного у статті 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у вигляді неподання інформації, про що складено відповідний акт.

При цьому, апелянт наголошує, що норми Положення № 2319 не можуть бути застосовані в даному випадку для оцінки правомірності дій Нацкомфінпослуг, оскільки під час притягнення позивача до відповідальності він керувався приписами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що вимогою від 15 березня 2019 року № 1514/15-8 Нацкомфінпослуг зобов`язано ТОВ «Споживчий центр» надати протягом 10 днів з дня її отримання документи та інформацію згідно переліку.

Листом № 369 від 05 квітня 2019 позивачем подано до Нацкомфінпослуг документи та інформацію, а також зазначено стосовно пункту 1 вимоги, що, оскільки нормами законодавства не передбачено обов`язку фінансової установи складати та подавати звітність відповідно додатку № 1 до вимоги, у зв`язку з тим, що заповнення зазначеної форми потребує значної кількості часу, позивач надає інформацію згідно додатку 1 до вимоги по 672 кредитним договорам, яку встиг підготувати.

23 квітня 2019 року відповідачем складено акт про неподання ТОВ «Споживчий центр» інформації, в якому зафіксовано, що станом на дату складання акту позивачем не надано на вимогу Нацкомфінпослуг інформацію за встановленою у додатку 1 до вимоги формою за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року. Отже, позивачем надано інформацію та документи не в повному обсязі, що свідчить про вчинення ТОВ «Споживчий центр» правопорушення передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в частині неподання інформації.

Постановою від 10 травня 2019 року № 303/609/15-3/9-П «Про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг» за вчинення ТОВ «Споживчий центр» правопорушення, зазначеного у п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в частині неподання інформації, на підставі ст. 39, п. 3 ч. 1 ст. 40, п. 2 ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 17 000, 00 грн.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, за приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (далі - Закон № 2664-III) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з положеннями статті 39 вказаного Закону, у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до пунктів 1, 10 частини першої статті 28, статей 39 - 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підпунктів 4, 40 пункту 4, пункту 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг затвердила Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319)

Пунктом 1.1 Положення № 2319 визначено, що це Положення розроблене з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг.

Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження.

Норми цього Положення не застосовуються до правовідносин, що виникають відповідно до Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Дія цього Положення не поширюється на застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913.

Норми цього Положення не застосовуються до правовідносин, пов`язаних із накладенням Нацкомфінпослуг штрафів за невиконання (неналежне виконання) вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

На цій підставі колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що Положення № 2319 не застосовується до спірних правовідносин, оскільки відповідне Положення розроблене з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу до суб`єктів, що здійснюють діяльність з надання фінансових послуг.

Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 вересня 2018 року в справі № 815/4569/17.

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати заходи впливу, зокрема, зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення.

При цьому, згідно підпункту 4.1 Положення № 2319 провадження у справі про правопорушення є обов`язковою передумовою застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення..

За правилами пунктів 4.2-4.10 розділу ІV Положення № 2319 виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта.

Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення.

Днем початку провадження у справі про правопорушення є дата складання посадовою особою Нацкомфінпослуг акта про правопорушення.

Акт про правопорушення складається та підписується в двох примірниках не пізніше 15 робочих днів з дати виявлення порушення законодавства про фінансові послуги.

Справу про правопорушення не може бути порушено, а наявна в провадженні справа про правопорушення підлягає закриттю в разі:

якщо не доведено факт вчинення особою порушення законодавства про фінансові послуги;

якщо вирішення справи про правопорушення не належить до компетенції Нацкомфінпослуг;

якщо з дня вчинення порушення минуло три роки;

припинення особи, щодо якої порушено справу про правопорушення;

визнання таким, що втратив чинність, або визнання судом незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині, нормативно-правового акта, який містить норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено, або визнання нечинним чи скасування акта про правопорушення, яким зафіксовано факти, що свідчать про наявність порушення вимог законодавства про фінансові послуги;

якщо порушено вимоги нормативно-правового акта, доступ до якого обмежений;

наявності за одним і тим самим фактом іншої справи про правопорушення;

якщо за тим самим фактом порушення є нескасоване рішення Нацкомфінпослуг у справі про правопорушення;

прийняття на дату розгляду справи про правопорушення рішення Нацкомфінпослуг про виключення інформації про особу з Державного реєстру фінансових установ або з відповідних реєстрів та переліків, що ведуться Нацкомфінпослуг;

порушення строку для прийняття рішення про застосування заходу впливу;

якщо порушення та його наслідки усунені порушником самостійно до застосування заходів впливу, крім випадків, передбачених статтями 41 і 43 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Нацкомфінпослуг як колегіальний орган приймає рішення про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, протягом 60 календарних днів з дня порушення провадження у справі про правопорушення.

Постанова про накладення штрафних санкцій, передбачених статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», приймається уповноваженою особою Нацкомфінпослуг протягом 30 календарних днів після отримання нею акта про правопорушення та документів, які стосуються справи про правопорушення.

Строк для прийняття рішення Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4-9 пункту 2.1 розділу II цього Положення, може бути продовжений Нацкомфінпослуг до 90 днів з дня порушення провадження у справі про правопорушення в разі витребування додаткових документів, даних та інформації, необхідних для прийняття рішення.

Акт про правопорушення повинен містити:

дату та номер;

прізвище, ім`я та по батькові, посаду посадової особи Нацкомфінпослуг, яка склала акт про правопорушення;

відомості про особу (повне найменування юридичної особи, місцезнаходження, код за ЄДРПОУ);

опис виявленого порушення законодавства про фінансові послуги;

норму закону або іншого нормативно-правового акта, який порушено особою;

підпис посадової особи Нацкомфінпослуг, яка склала акт про правопорушення;

відбиток печатки Нацкомфінпослуг.

До акта про правопорушення долучаються пояснення керівника або уповноваженого представника особи, інші документи, що стосуються справи про правопорушення (далі - матеріали про правопорушення).

Примірник акта про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше п`яти днів з дати його складання з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Керівник або уповноважений представник особи має право подати на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) разом із документами, на яких вони ґрунтуються. Письмові пояснення в обов`язковому порядку долучаються до матеріалів справи про правопорушення.

Відповідно до вимог пунктів 4.10-4.14 Положення № 2319 у випадку розгляду справ про правопорушення, за які передбачено застосування заходів впливу, визначених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, член Нацкомфінпослуг відповідно до розподілу обов`язків подає матеріали про правопорушення до Нацкомфінпослуг як колегіального органу для розгляду справи про правопорушення. Повідомлення особи про розгляд справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше ніж за десять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг при підготовці справи про правопорушення, за яке передбачено застосування заходу впливу, визначеного підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, до розгляду повинна: з`ясувати, чи належить до її компетенції розгляд справи про правопорушення; з`ясувати, чи належить до її компетенції застосування відповідного заходу впливу; перевірити, чи дотримані вимоги законодавства при складанні акта про правопорушення; з`ясувати, чи є в наявності додатки, зазначені в акті про правопорушення; з`ясувати, чи застосовувалися раніше до особи заходи впливу за таким самим фактом; перевірити наявність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність особи; визначити необхідність залучення до розгляду справи про правопорушення фахівців, експертів із питань ринку фінансових послуг, фахівців саморегулівних організацій та інших осіб; перевірити своєчасність повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг вирішує питання, передбачені у пункті 4.12 цього розділу, визначає дату, час та місце розгляду справи про правопорушення, про що повідомляється особа рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис.

Керівник або уповноважений представник особи при розгляді справи про правопорушення має право: знайомитися з усіма матеріалами, які є у справі про правопорушення; бути присутнім при розгляді справи про правопорушення; надавати пояснення (у тому числі письмові), заявляти клопотання по суті виявленого порушення.

Відсутність керівника або уповноваженого представника особи в разі якщо про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення він був повідомлений згідно з вимогами пунктів 4.11 та 4.13 цього розділу, не може бути підставою для відкладення розгляду справи про правопорушення.

Згідно пунктів 4.17, 4.20 Положення № 2319 рішення про застосування заходу впливу або закриття справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис протягом 5 днів з дати його прийняття.

За результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Положенням № 2319 чітко визначений порядок застосування заходів впливу Нацкомфінпослуг. Зокрема, передбачено, що обов`язковою передумовою застосування заходів впливу, таких, як зобов`язання усунути порушення, є провадження у справі про правопорушення, яке, в свою чергу, здійснюється з повідомленням особи, щодо якої здійснюється розгляд такої справи.

Недотримання зазначених процесуальних вимог нівелює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 826/10418/16 та від 19 вересня 2018 року в справі № 815/4569/17.

Як установлено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, відповідачем порушено порядок притягнення позивача до відповідальності, встановлений Положенням № 2319, що виразилось у невжитті всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи про правопорушення. Так, відповідачем не складено акт про правопорушення, як наслідок, відсутні докази його надіслання позивачу. Також, спірна постанова не містить такого обов`язкового реквізиту, як посилання на дату і номер акта про правопорушення, в якому зафіксовано це порушення.

Стосовно доводів скаржника про те, що вирішення питань про застосування заходів впливу до суб`єктів, які здійснюють діяльність на ринку фінансових послуг, є виключним повноваженням Нацкомфінпослуг, а тому суд не може втручатися в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно використання адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів на 316 засіданні, термін «адміністративний акт» - це будь-яка індивідуальна дія чи рішення, що приймається при здійсненні державних повноважень і мають такий характер, що безпосередньо стосується прав, свобод або інтересів осіб; термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке наділяє адміністративний орган певною мірою свободи стосовно прийняття рішення та дозволяє йому вибирати з кількох юридично прийнятних рішень той, який він вважає найбільш доцільним; при реалізації такого повноваження необхідно належним чином враховувати вимоги до ефективного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні суспільні інтереси.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Так, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13.

Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі, органів державної влади, завжди мають межі, встановлені законом.

Як встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного провадження, Нацкомфінпослуг при винесенні оскаржуваної постанови порушила Порядок № 2319, прийнятий на виконання частини першої статті 28, статей 39-42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто вийшла за межі своїх повноважень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова