Справа № 560/1858/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1858/19

Головуючий у І інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

14 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року (м. Хмельницький, повний текст рішення складено 02.08.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у несвоєчасному розгляді адвокатського запиту від 15.05.2019 №1/15- 05/2019 та у ненаданні адвокату Романюку Валерію Миколайовичу відповіді на адвокатський запит №1/15-05/2019 від 15.05.2019, з підстав, вказаних у листі від 05.06.2019 №25795/6/99-99-12-03-02-15;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 15.05.2019 №1/15-05/2019, з урахуванням висновків рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.05.2019 на електронну адресу відповідача позивач надіслав адвокатський запит №1/15-05/2019. Однак протягом 5 робочих днів, після отримання адвокатського запиту, позивачу не була надана інформація та копії запитуваних документів. На 15 робочий день після отримання адвокатського запиту, а саме 05.06.2019, відповідач склав відповідь за №25795/6/99-99-12-03-02-15 з якої вбачається, що адвокатський запит відповідач отримав 15.05.2019. По суті поставлених питань у запиті відповідачем не була надана повна та достовірна інформація, як і не були надані документи, що зазначені в адвокатському запиті.

26.07.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідач розглянув адвокатський запит Романюка В.М. від 15.05.2019 №1/15-05/2019 щодо надання інформації стосовно бюджетного відшкодування податку на додану вартість ТОВ "Подільський рай" та 05.06.2019 надав відповідь листом №25795/6/99-99-12-03-02-15. Вказав, що адвокат Романюк В.М. направив адвокатський запит №1/15-05/2019 від 15.05.2019 з метою захисту прав клієнта ТОВ "Подільський рай" та відповідь ДФС України 20.06.2019 №28795/6/99-99-12-03-02-15 може порушувати лише права ТОВ "Подільський рай". Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд першої інстанції , ухвалою від 25.06.2019 відкрив провадження та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у несвоєчасному розгляді адвокатського запиту від 15.05.2019 №1/15- 05/2019, та у ненаданні адвокату Романюку Валерію Миколайовичу відповіді на адвокатський запит №1/15-05/2019 від 15.05.2019, з підстав, вказаних у листі від 05.06.2019 №25795/6/99-99-12-03-02-15.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 15.05.2019 №1/15-05/2019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1539 (одна тисяча п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Не погоджуючись із судовим рішення, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 02.08.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що звертаючись до ДФС України із адвокатським запитом №1/15-05/2019 адвокат Романюк В. М. діяв не від свого імені, а від імені ТОВ "Подільський край" (про що свідчить зміст скарги). Тому наслідки розгляду адвокатського запиту від 15.05.2019 року могли мати вплив на інтереси ТОВ "Подільський край", а не адвоката Романюка В. М. який звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року, а ухвалою суду від 28.10.2019 року призначено до апеляційного розгляду в режимі відеоконференції.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, інших клопотань чи пояснень суду не надав.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.05.2019 ОСОБА_1 звернувся із адвокатським запитом №1/15-05/2019 від 15.05.2019 до Державної фіскальної служби України, в якому просив:

1) надати повну та достовірну інформацію щодо наявності фактів звернень ГУ ДФС у Хмельницькій області до ДФС України з питання технічної неможливості сформувати електронні повідомлення по товариству з обмеженою відповідальністю «Подільський рай», в тому числі щодо неможливості здійснення узгодження суми бюджетного відшкодування в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування по наступним податковим деклараціям з податку на додану вартість: від 19.04.2016 року № із заявленою до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку сумою 324917,00 грн.; та від 23.06.2016 року № із заявленою до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку сумою 333 994,00 грн.;

2) надати Перелік заяв (повідомлень) з Реєстру заяв на повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ, підписаних та направлених до Міністерства фінансів України по ТОВ «Подільський рай» (код платника 39617940) із зазначенням осіб (прізвищем користувачів), які підписали повідомлення, станом на дату надання відповіді на цей адвокатський запит;

3) надати копії на папері електронних повідомлень «Інформація щодо узгоджених сум бюджетного відшкодування із зазначенням платіжних реквізитів» направлених до Міністерства фінансів України по податковим деклараціям з ПДВ від 19 квітня 2016 року № із заявленою до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку сумою 324 917,00 грн.; та від 23 червня 2016 року № із заявленою до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку сумою 357 747,00 грн., станом на дату надання відповіді на цей адвокатський запит;

4) надати повну та достовірну інформацію щодо наявності об`єктивних фактів виникнення технічної неможливості здійснення органами ДФС (в даному випадку ГУ ДФС у Хмельницькій області) узгодженості в Реєстрі зав про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, із зазначенням періоду часу існуванказаного адвокатського запиту позивач додав копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру серії ХМ №020481 від 02.03.2018.

Листом №25795/6/99-99-12-03-02-15 від 05.06.2019 Державна фіскальна служба України надала адвокату Романюку В.М відповідь, в якій відповідач повідомив позивачу наступне: щодо 1 та 4 питання адвокатського запиту про надання інформації щодо наявності фактів звернень ГУ ДФС у Хмельницькій області до ДФС України з питання технічної неможливості сформувати електронні повідомлення по TOB «Подільський рай», у тому числі щодо неможливості здійснені узгодження суми бюджетного відшкодування по податкових деклараціях з ПДВ за березень - квітень 2016 року, а також періоду часу існування такої технічної проблеми, доказами її існування та усунення повідомлено, що інформацію з питання роботи в ДФС функціоналу для направлення електронного повідомлення на узгоджені суми за результатами судового оскарження на попередні звернення позивача надано листами ДФС від 29.12.2017 № 32123/6/99-99-12-03-02-15, від 12.03.2018 № 8339/6/99-9-12-03-02-15 та 20.07.2018 № 10676/ Р/99-99-12-03-02-15.

Щодо 2 та 3 питання адвокатського запиту щодо надання Переліку заяв (повідомлень) з Реєстру заяв, підписаних та направлених до Міністерства фінансів України, по TOB «Подільський рай» із зазначенням осіб (прізвище користувачів), які підписали повідомлення та копій на папері електронних повідомлень «Інформація щодо узгоджених сум бюджетного відшкодування із зазначенням платіжних реквізитів», відповідач зазначає, що ДФС передає до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ, що ведеться Міністерством фінансів України, електронні повідомлення у вигляді технологічних файлів, які не мають затверджених нормативно-правовими актами форм, тому візуалізації не підлягають. Інформація щодо Переліку заяв платників та стану їх опрацювання включених до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Міністерства фінансів України.

Вважаючи вказану відповідь необґрунтованою, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою належного способу захисту прав та охоронюваних закон інтересів позивача, необхідно зобов`язати Державну фіскальну службу України повторно розглянути адвокатський запит Романюка ОСОБА_2 від 15.05.2019 №1/15-05/2019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні оскільки відповідач не надав належної відповіді на адвокатський запит, що є неправомірною відмовою у наданні такої інформації відповідно до ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та відповідно до Закону України " Про адвокатуру".

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції і надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з статтею 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника (у даному випадку інтересу тієї особи, яку представляє адвокат ). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша стаття 1 Закону № 2939-VI ).

З огляду на пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідач, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні належної відповіді на здійснений адвокатом адвокатського запиту.

Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (частина перша стаття 24 Закону № 5076-VI).

За приписами стаття 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

З огляду на встановлені судами обставини справи, адвокатом до відповідача був спрямований саме адвокатський запит у відповідності та порядку ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Спрямування таких запитів, є реалізацією адвокатом свого права визначеного цим Законом.

При цьому, суд зазначає, що сам по собі адвокатський запит, сформований та спрямований на реалізацію прав адвоката, в порядку ст. ст. 20, 24 Закону № 5076-УІ, жодних посилань на порядок формування та підстав визначених відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», такий адвокатський запит не містив. Так, само надана відповідачем відповідь на адвокатський запит адвоката, була здійснена саме як на адвокатський запит відповідно до Закону № 5076-УІ. Тобто, в якому порядку та відповідно до якого законодавства був сформований запит, відповідно до такого порядку та законодавства була сформована відповідь.

Виходячи з наведених правових норм та встановлених судами обставин, колегія суддів приходить до висновку, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв`язку з чим відносини, які склалися між адвокатом позивача та відповідачем щодо зобов`язання останнього на адвокатські запити надати відповідь та можливість ознайомитися з певними матеріалами (зробити фотокопії), не може бути публічно-правовими у розумінні КАС України.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та її вимогам, судова колегія враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16 січня 2019 року по справі № 686/23317/13-а (провадження № 11-1193апп18) щодо застосування відповідних норм права при вирішенні спірних правовідносин. При вирішенні подібних за своєю правовою суттю правовідносин Великою Палатою Верховного Суду зроблені аналогічні висновки. Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Таким чином, зважуючи на тлумачення ЄСПЛ поняття «судом, встановленим законом», суд апеляційної інстанції, з метою дотримання юрисдикції, визначеної чинним законодавством України, виходячи з характеру спірних правовідносин, які підлягають врегулюванню в рамках іншого судочинства, дійшов висновку, що адміністративний суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно зазначених у даній справі спірних правовідносин.

Враховуючи суть спірних правовідносин, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені в подібних правовідносинах, висновки викладені також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 826/11699/18 (адміністративне провадження № К/9901/16573/19) колегія суддів апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про підсудність цієї справи адміністративному суду та наявність підстав для частково задоволення адміністративного позову, був помилковим.

Відтак, аналізуючи встановлені судами обставини справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність законних підстав для закриття провадження у справі.

Суд першої інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи, не повно встановив обставини, що мають значення для правильного її вирішення та надав їм правову оцінку не на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.