Справа № 620/2220/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2220/19 Головуючий у 1 інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішення, податкового повідомлення - рішення і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 17.01.2019 р. №25-01-51-06-18; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 20.09.2017 р. №; зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області виправити помилки в Електронній інформаційній базі даних, виявлені Актом перевірки Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.09.2017 р. №134; зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області після виправлення помилок провести перерахунок нарахованого ФОП ОСОБА_1 єдиного податку та скасувати протиправно нарахований борг.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 17.01.2019 р. №25-01-51-06-18 «Про анулювання реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця». Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області форми «Ш» від 20.09.2017 №. Зобов`язано Головне управління ДФС у Чернігівській області провести перерахунок єдиного податку Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , з врахуванням висновків суду та внести відповідні зміни в облікові дані ОСОБА_1 до Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби України.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДФС у Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що реєстрацію платника єдиного податку скасовано через наявний податковий борг, що утворився з 01 липня по 31 грудня 2018 року у сумі 1657,70 грн.

25 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 з 12.03.2012 р. зареєстровано в якості Фізичної особи-підприємця, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12.03.2012 р.

07.09.2015 р. позивачем подано до Борзнянського відділення Бахмацької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернігівській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, зокрема, зміна ставки єдиного податку з I групи на II групу.

З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем у 2015 році сплачено єдиний податок з фізичних осіб: 16.01.2015 р. у сумі 122,00 грн., 13.02.2015 р. у сумі 122,00 грн., 12.03.2015 р. у сумі 122,00 грн., 14.04.2015 р. у сумі 122,00 грн., 14.05.2015 р. у сумі 122,00 грн., 15.06.2015 р. у сумі 122,00 грн., 15.07.2015 р. у сумі 122,00 грн., 14.08.2015 р. у сумі 122,00 грн., 15.10.2015 р. у сумі 428,00 грн., 06.11.2015 р. у сумі 244,00 грн., 01.12.2015 р. у сумі 244,00 грн.

11.09.2017 р. Ніжинською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Чернігівській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених податкових зобов`язань по єдиному податку.

За результатами перевірки, складено Акт від 11.09.2017 р. №134/2501-1302- (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано порушення позивачем термінів сплати узгодженого зобов`язання з єдиного податку протягом строку, визначеного пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України (граничні терміни сплати: 20.01.2015 р., 20.02.2015 р., 20.03.2015 р., 20.04.2015 р., 20.05.2015 р., 20.06.2015 р., 20.07.2015 р., 20.08.2015 р., 20.09.2015 р., 20.10.2015 р., 20.11.2015 р., 20.12.2015 р., 20.01.2016 р., 20.02.2016 р.), відповідальність за що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки, ГУ ДФС у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 р. №, яким позивача, на підставі статті 126 глави 11 розділу II Податкового кодексу України, за затримку на 111 (як зазначено у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні) календарних днів сплати суми грошового зобов`язання у сумі 3352,60 грн., зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 1676,30 грн.

Також відповідачем 17.01.2019 р. прийнято рішення №25-01-51-06-18 про анулювання з 31.12.2018 р. реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , зареєстрованого платником єдиного податку 01.07.2016 р. (група єдиного податку - 3, ставка єдиного податку - 5%), у зв`язку з тим, що у позивача наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме: на 01.07.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.08.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.09.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.10.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.11.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.12.2018 р. у сумі 1657,70 грн., відповідно до підпункту 298.2.3. пункту 298.2. статті 298 Податкового кодексу України.

Листом від 02.04.2019 р. №3633/ФОП/25-01-51-09 Борзнянська державна податкова інспекція Ніжинського управління ГУ ДФС у Чернігівській області на заяву позивача від 22.03.2019 р. повідомила, що станом на 01.01.2015 р. у ФОП ОСОБА_1 , рахувалась переплата у сумі 49,28 грн. За період з 2012 року по 31.12.2018 р. позивач був зареєстрований платником єдиного податку:

- 1 групи зі ставкою 10%, дата переходу на спрощену систему оподаткування - 15.03.2012 р., дата застосування ставки та групи - з 22.03.2012 р. по 01.10.2015 р.;

- 2 групи зі ставкою 20%, дата переходу на спрощену систему оподаткування - 15.03.2012 р., дата застосування ставки та групи - з 01.10.2015 р. по 01.07.2016 р.;

- 3 групи зі ставкою 5%, дата переходу на спрощену систему оподаткування - 01.07.2016 р., дата застосування ставки та групи - з 01.07.2016 р. по 31.12.2018р.

Також, у листі зазначено, що розмір єдиного податку у 2015 році для платників єдиного податку 1 групи - 121,80 грн., 2 групи - 243,80 грн. (а.с.22).

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані рішення, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1. статті 6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у 2015 році позивач був зареєстрований платником єдиного податку, з 01.01.2015 р. по 01.10.2015 р. - 1 групи зі ставкою 10% і з 01.10.2015 р. по 31.12.2015 р. - 2 групи зі ставкою 20%.

ГУ ДФС у Чернігівській області виявлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого зобов`язання з єдиного податку у 2015 році, у зв`язку з чим, винесено податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 р. №, яким позивача, на підставі статті 126 глави 11 розділу II Податкового кодексу України, за затримку на 111 (як зазначено у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні) календарних днів сплати суми грошового зобов`язання у сумі 3352,60 грн., зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 1676,30 грн.

Згідно пункту 295.1. статті 295 ПК України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності (пункт 295.2. статті 295 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2015 р. позивачем подано до Борзнянського відділення Бахмацької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернігівській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, зокрема, зміна ставки єдиного податку з I групи на II групу, та у контролюючого органу позивач з 01.10.2015 р. по 31.12.2015 р. перебував на обліку як платник єдиного податку другої групи.

Відповідно до пункту 122.1. статті 122 ПК України, несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4. статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку, відповідно до цього Кодексу.

Отже, відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку, настає у разі встановлення контролюючим органом у визначеному законом порядку нездійснення не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця сплати авансового внеску з єдиного податку.

Пунктом 14.1.175 пункту 14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п.14.1.152 п.14.1 ст.14 ПК України, погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За приписами п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до п. 87.2 ст.87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 87.9 статті 87 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Разом з цим, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що у нього відсутній податковий борг.

Матеріали справи, також, не містять будь яких доказів наявності у позивача податкового боргу.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається лише на те, що у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг, проте, докази що підтверджують дані твердження не надає.

Також, акт перевірки відповідача не містить відомостей та доказів щодо розмірів недоїмки у позивача станом на дату її виникнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач регулярно, до 20 числа кожного місяця, здійснював сплату єдиного податку, що підтверджується наданими ним квитанціями, а тому, був вправі очікувати, що ці кошти будуть вчасно зараховані контролюючим органом у якості щомісячних авансових внесків з єдиного податку (а.с.26-28).

Крім того, колегія суддів враховує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі статті 126 ПК України, водночас, позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання 3352,60 грн., що складає 1676,30 грн.

Позивач у адміністративному позові вказує, що з січня по грудень 2015 року контролюючим органом застосовано до нього ставку 20%, хоча, з 01.01.2015 р. по 01.10.2015 р. має бути застосована ставка 10%, і різниця між розміром податку першої та другої групи нарахована позивачу, як податковий борг.

Разом з цим, апелянт не спростував вищевказані твердження позивача, не довів суду правомірності застосування до позивача у період, коли він перебував на першій групі єдиного податку зі ставкою 10% - з 01.01.2015 р. по 01.10.2015 р., застосування ставки 20% другої групи єдиного податку, не надав доказів на підтвердження несплати позивачем або сплати з затримкою у 2015 році сум єдиного податку.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 20.09.2017 р. № є протиправним, а тому, правомірно задоволено позовні вимоги про його скасування.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 17.01.2019 р. №25-01-51-06-18, яким анульовано з 31.12.2018 р. реєстрацію позивача платником єдиного податку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно підпункту 3 пункту 299.10. статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3. пункту 298.2. статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, а саме: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

В силу пункту 299.11. статті 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналіз викладених норм свідчить, що факт порушення податкових зобов`язань, наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів, встановлюється відповідною перевіркою, за результатами якої складається акт, на підставі якого контролюючим органом і може бути прийнято рішення про анулювання реєстрації особи платником податку.

З оскаржуваного рішення вбачається, що комісією податкового органу встановлено наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме: на 01.07.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.08.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.09.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.10.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.11.2018 р. у сумі 1657,70 грн., на 01.12.2018 р. у сумі 1657,70 грн., у зв`язку з чим комісія дійшла висновку, що встановлені факти є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 298.2.3. пункту 298.2. статті 298 ПК України.

Разом з тим, наявність вищевказаного податкового боргу та правомірність його утворення відповідачем належними доказами не доведено.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 17.01.2019 р. №25-01-51-06-18; зобов`язання ГУ ДФС у Чернігівській області провести перерахунок єдиного податку ФОП ОСОБА_1 та внести відповідні зміни в облікові дані ФОП ОСОБА_1 до Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби України, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Як зазначалося, з апеляційної скарги апелянта вбачається, що доводи, викладені в ній, зводяться до незгоди із встановленими судом першої інстанції обставинами справи та наданою судом оцінкою доказів, наявних у матеріалах справи.

З цього приводу, слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 12.02.2019 р. по справі 826/17196/17 зазначив наступне: « У пункті 40 рішення у справі "Пономарьов проти України" № 3236/03 ЄСПЛ зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ і у пункті 33 рішення у справі "Христов проти України" № 24465/04, пункті 46 рішення у справі "Устименко проти України" № 32053/13, пункті 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії" № 28342/95, пунктах 51, 52 рішення у справі "Рябих проти Росії" № 52854/39».

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.

Повний текст постанови виготовлено 18.11.2019 р.