Справа № 540/1499/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1499/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Гомельчук С.В. в місті Херсон по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення про перерахунок пенсії та зобов`язання відновити нарахування пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 19.04.2019 року, оформлене протоколом №6, про перерахунок пенсії позивачу з 02.03.2012 року враховуючи заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000 року нульовим значенням;

- зобов`язати відповідача відновити нарахування пенсії позивача з 01.05.2019 року з врахуванням заробітної плати визначеної у довідці про заробітну плату від 10.02.2012 року № 59/02-04.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, прийняте 19.04.2019 року на засіданні інвентаризаційної комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області (протокол № 6), в частині рекомендацій здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.05.2019 року, та в подальшому відкоригувати з 02.03.2012 року враховуючи заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000 року нульовим значенням, для здійснення обрахунку переплат пенсійних коштів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити ОСОБА_1 нарахування пенсії з 01.05.2019 року з врахуванням довідки про заробітну плату від 10.02.2012 року № 59/02-04.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають істотне значення по справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час перевірки заробітної плати ОСОБА_1 встановлено, що кооперативом «Тепловик» збір на загальнообов`язкове соціальне страхування не сплачувався. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що підставою для проведення перевірки документів кооперативу «Тепловик» та окремо довідки про заробітну плату ОСОБА_1 є саме невідповідність первинних документів, які слугували підставою для видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії більшості громадян, які працювали в кооперативі «Тепловик».

Враховуючи викладене, відповідачем прийнято рішення здійснити перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 з 02.03.2012 року враховуючи заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000 року з нульовим значенням та за даними відділу персоніфікованого обліку з 01.07.2000 року по 29.02.2012 року, для здійснення обрахунку переплат пенсійних коштів, та передати відповідні матеріали до правоохоронних органів, на даний час розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001463 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України. Крім того, апелянт посилається на неповне дослідження судом матеріалів справи, оскільки позивач працював в ЦПКФ «НАНА» з 25.04. 1994 року по 28.03.1996 року за даними основної трудової книжки, а в поданих Управлінням процесуальних документах відсутні посилання на роботу позивача в ЦПКФ «НАНА».

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що подана ГУ ПФУ у Херсонській області апеляційна скарга не містить жодного посилання на неправильність чи неповноту досліджень судом першої інстанції доказів, а також не містить посилань на неправильність застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм права. На думку позивача, в апеляційній скарзі наведено ряд фактів, щодо невідповідності ведення Кооперативом «Тепловик» кадрових документів щодо інших працівників Кооперативу «Тепловик» та розпорядчих документів кооперативу «Тепловик», які не мають жодного відношення до документів пов`язаних із нарахуванням ОСОБА_1 пенсії. Позивач вважає, що усі неточності у документах переданих Кооперативом «Тепловик» до архіву не можуть впливати на розмір пенсії ОСОБА_1 , оскільки вони не використовуються для оформлення та визначення розміру пенсії.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та з 02.03.2012 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пенсія за віком ОСОБА_1 обчислена з врахуванням довідки про заробітну плату від 12.02.2012 року № 59/02-04, наданою архівним відділом Херсонської міської ради за період з лютого 1995 року по січень 2000 року в кооперативі "Тепловик".

19.04.2019 р. проведено інвентаризаційну перевірку пенсійної справи № 34 ОСОБА_2 та складено протокол № 6 засідання інвентаризаційної комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Під час перевірки комісією встановлено невідповідність документів по кооперативу "Тепловик", переданих на зберігання до КУ "Трудовий архів м. Херсона" Херсонської міської ради, на підставі яких видана довідка про заробітну плату позивача від 10.02.2012 року № 59/02-04, а саме:

- копія дублікату трудової книжки (без номера, дата заповнення 20.01.1995 року), в якій на стор. 2-3 міститься запис про факт роботи в кооперативі «Тепловик» слюсарем з 20.01.1995 року (наказ від 07.01.1995 року № 3), звільнений з 20.04.2000 року (наказ від 20.04.2000 року), запис завірений головою кооперативу ОСОБА_3 . При цьому за основною трудовою книжкою позивач працював з 25.04.1994 року по 28.03.1996 року в ЦПКФ «Нана».

- несплата кооперативом "Тепловик" з 01.01.1998 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до УПФУ в Суворовському районі м. Херсона та не нарахування у вказаний період фонду оплати праці.

За результатами засідання комісія прийняла рішення щодо рекомендації, починаючи з 01.05.2019 року, здійснити перерахунок пенсії, та в подальшому відкоригувати з 02.03.2012 року враховуючи заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000 року нульовим значенням, для здійснення обрахунку переплат пенсійних коштів, та передати відповідні матеріали до правоохоронних органів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням щодо здійснення перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок щодо сплати страхових внесків покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача від 19.04.2019 року в частині рекомендації здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01.05.2019 року, та в подальшому відкоригувати з 02.03.2012 року враховуючи заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000 р. нульовим значенням, для здійснення обрахунку переплат пенсійних коштів є протиправним та підлягає скасуванню, відповідно задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача відновити нарахування пенсії, є дотриманням судом гарантій на те, що позивачу буде поновлено його порушене право на отримання пенсії.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з дубліката трудової книжки ОСОБА_1 , з 20.01.1995 р. по 20.04.2000 р. позивач працював в кооперативі "Тепловик" на посаді слюсаря.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки архівного відділу Херсонськоїх міської ради №59/02-04 від 10.02.2012 року, стаж роботи ОСОБА_1 у кооперативі «Тепловик» у період з січня 1995 року по квітень 2000 року підтверджується архівними відомостями.

Колегія суддів зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи, підтверджених даними трудової книжки та архівними даними, чим спростовуються доводи апелянта в частині несплати кооперативом «Тепловик» збору на загальнообов`язкове соціальне страхування не сплачувався

При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа №688/947/17), від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо посилань апелянта на невідповідність первинних документів, які слугували підставою для видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Частиною 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Аналогічних висновків зокрема дійшов Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2019 року (справа №344/6370/14-а), від 25 вересня 2018 року (справа № 340/644/15-а).

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається жодних доказів допущення ОСОБА_1 зловживань з його боку. Так, як вбачається з відомостей, викладених в апеляційній скарзі, пенсійний орган вказує на встановлену невідповідність первинних документів, які слугували підставою для видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії більшості громадян, які працювали в кооперативі «Тепловик», тобто фактично мова йдеться про системний характер надання кооперативом «Тепловик» недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера, зокрема ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з наявного у матеріалах справи Акта перевірки достовірності довідки про заробітну плату від 03.04.2012 року під час призначення позивачу пенсії (а.с. 32) вбачається, що була проведена зустрічна перевірку достовірності заробітної плати за період з 1995 по 2000 роки, для перевірки довідки архівного відділу Херсонськоїх міської ради №59/02-04 від 10.02.2012 року були досліджені розрахунків відомості за вказані періоди, дописок підтирок та виправлень не виявлено, довідка сумніву не викликає.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13 червня 2019 року (справа №489/5805/16-а), оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Згідно з ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477- ІV від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

При цьому судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання відповідача на роботу позивача в ЦПКФ «Нана» з 25.04.1994 року по 28.03.1996 року за даними основної трудової книжки, так як наведені посилання не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, яки не були подані відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, а відповідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001463 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України, оскільки сам факт початку досудового розслідування у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про недостовірність первинних документів, на яку посилається апелянт

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення відповідача, прийняте 19.04.2019 року на засіданні інвентаризаційної комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (протокол № 6), в частині рекомендації здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01.05.2019 року, та в подальшому відкоригувати з 02.03.2012 року враховуючи заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000 р. нульовим значенням, для здійснення обрахунку переплат пенсійних коштів є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача відновити нарахування пенсії позивача з 01.05.2019 року з врахуванням заробітної плати визначеної у довідці про заробітну плату від 10.02.2012 року № 59/02-04 колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Разом з тим, враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини неправомірності оскаржуваного рішення відповідача, колегія суддів вважає, що саме зобов`язання відповідача відновити нарахування пенсії позивача з 01.05.2019 року з врахуванням заробітної плати визначеної у довідці про заробітну плату від 10.02.2012 року № 59/02-04 є ефективним способом захисту порушених прав позивача та, як вірно зазначено судом першої інстанції, є дотриманням судом гарантій на те, що позивачу буде поновлено його порушене право на отримання пенсії.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2019 року року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення про перерахунок пенсії та зобов`язання відновити нарахування пенсії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко