Справа № 280/3900/19
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2019 року 14 год. 30 хв.Справа № 280/3900/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Биховської А.П.

позивача - не прибув

представника відповідача - Артюхіної К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, викладену у листі від 14.06.2019 № Ш-1287-873/0/18-19;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою наданий ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що згідно витягу з Державного земеленого кадастру про земельну ділянку, відділом у Токмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області сформовано та зареєстровано земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер :04:001:0062, для ведення фермерського господарства. Позивач неодноразово звертався до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрострою, проте відповідач кожного разу виявляв різні недоліки, які позивачем усувались. Після чергового усунення недоліків, відповідач листом від 14.06.2019 за вих. №Ш-1287-873/0/18-19 повідомив про неможливість затвердження проекту землеустрою з нових підстав. А саме, зазначає, що необхідно оновити інформацію долучену до проекту щодо агрохімічного обстеження грунтів, в матеріалах геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування не зазначено суміжних власників/землекористувачів згідно з кадастровим планом, наявним в проекті землеустрою; завдання на виконання робіт не відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №266. З вказаною відмовою не погоджується, зазначає, що погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.Крмі того, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів. Проте, відповідач приймаючи рішення у вигляді відповіді з відмовою у наданні відповідного погодження, діяло всупереч вимогам Земельного кодексу України. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не визнав. У відзиві (вх. №37551 від 10.09.2019) зазначає, що при наданні відмови відповідач керувався вимогами статті 19 Конституції України. При перевірці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 31,2231 га для ведення фермерського господартва на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області Головне управління встановило недотримання позивачем вимог ст. 37 Закону України «Про озорону земель», ст. 50 Закону України «Про землеустрій», постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №266, тому підстави для затвердження проекту землеустрою відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що з урахуванням вимог пункту 4 статті 122 Земельного кодексу України, положень абзацу 3 пункту 10.3 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, суд уповноважений ухвалити рішення лише про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 14.08.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/3900/19. Призначено підготовче судове засідання на 30.08.2019.

Ухвалою суду від 30.08.2019 відкладено підготовче судове засідання до 30.09.2019.

Протокольною ухвалою суду від 30.09.2019 заркито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21 жовтня 2019 року.

У судове засідання позивач не з`явився. Клопотанням від 29.08.2019 просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

21 жовтня 2019 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Суд, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, встановив наступне.

Наказом Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 22.04.2015 №8-824/15-15-СГ надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Кохінвської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (вид угідь - рілля). Орієнтовний розмір земельної ділянки 33,2231 гі. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

На підставі зазначеного наказу та завдання на розроблення проекту землеустрою, складеного 23.04.2015 позивачем, ФОП ОСОБА_3 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 31,2231 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Згідно Висновку від 20.05.2015 за №31-28-0-4-2542/2-15 Управлінням Держкомагенства у Токмацькому районі Запорізької області відповідно до статтей 118, 121, п.1, 2 статті 186-1 Земельного кодексу України, за результатми розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (розробник ФОП ОСОБА_3 ), розташованої за адресою Запорізька область, Токмацький район, Коханівська сільська рада (за межами населених пунктів), площею 31,2231 га, погоджено ОСОБА_1 проект земелустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відділом у Токмацькому районі Головного управління Держгеокодастру у Запорізькій області сформовано та зареєстровано земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер :04:001:0062 для ведення фермерського господарства.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 в адміністративній справі №808/8499/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державного земельного агентства в Запорізькій області про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено у повному обсязі. визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державного земельного агентства в Запорізькій області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою; зобов`язано Головне управління Державного земельного агентства в Запорізькій області прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району.

Відповідно до мотивувальної частини судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2017 у справі №808/1341/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії, судом встановлено, що 12.08.2016 позивачем отримано відповідь ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про неможливість затвердження проекту землеустрою через недоліки проекту: акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам «Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 16.06.2010 за №391/17686; кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам додатку 11 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012; матеріали геодезичних вишукувань не відповідають Інструкції топографічного знімання у масштабах 1:5000; 1:2000; 1:1000; 1:500 (ГКНТА-2.0-02-98), яка затверджена наказом Головного управління геодезії, картографії кадастру при Кабінеті Міністрів України №56 від 09.04.1998; в порушення вимог п.75 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого 17.10.2012 постановою Кабінету Міністрів України №1051, наявні документи, в яких відсутні позначки кадастрового реєстратора про внесення інформації в Державний земельний кадастр; довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями не містить реєстраційний номер та дату реєстрації; графічні матеріали не відповідають вимогам ст.50 Закону України «Про землеустрій». Після отримання вказаної відповіді позивач звернувся до інженера-землевпорядника ОСОБА_3 , який розробив проект землеустрою, ним було усунено недоліки вказані відповідачем та позивачем повторно направлено проект на затвердження. 27.03.2017 позивач отримав відповідь ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про неможливість затвердження проекту землеустрою через недоліки проекту. Було зазначено наступні недоліки: акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам, в тому числі п.3.4 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої 18.05.2010 наказом Держкомзему №376, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 16.06.2010 за №391/17686. Ваажаючи рішення відповідача про відмову в затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою незаконним, оскільки зазначені недоліки в листі від 13.03.2017 №Ш-7731-1789/6-17 не є перешкодою в затвердженні проекту землеустрою, позивач звернувся до адміністративного суду. Крім того, у мотивувальній частині вказаного рішення судом зазначено, що у ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження недоліки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0062, зазначені ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області у відповіді за вих.№Ш-7731-1789/6-17 від 13.03.2017, у зв`язку з чим у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В подальшому, позивачем повторно подано клопотання (вх.. №Ш-1440/0/17-18 від 21.03.2018) про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 31,2231 га для ведення фермерського господарства на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за результатами розгляду якого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області надано відповідь від 04.04.2018 №Ш-1440-1058/0/18-18, в якій управління не вбачає підстав для задоволення клопотання посилаючись на те, що довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) не містить вхідного реєстраційного номеру та дати реєстрації; каталог координат кутів зовнішніх меж ділянки проекту землеустрою, титульна сторінка та кадастровий план не мають позначки державного кадастрового реєстратора; відсутній зміст проекту землеустрою.

22.08.2018 позивачем подано клопотання (вх. №Ш-3898/0/17-18) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за результатами розгляду якого відповідачем надано відповідь від 05.09.2018 за вих. №Ш-3898-2922/0/18-18. В даному випадку Управління не знайшло підстав для задоволення клопотання посилаючись на те, що довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) не містить вхідного реєстраційного номеру та дати реєстрації; конфігурація земельної ділянки у проекті землеустрою не відповідає витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; подані матеріали містять копії документів, які мають бути завірені належним чином.

20.12.2018 позивачем подано клопотання (вх. №Ш-5100/0/17-18) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за результатами розгялду якого відповідачем надано відповідь від 02.01.2019 №Ш-5100-2/0/18-19. Управління не знайшло підстав для задоволення клопотання посилаючись на те, що конфігурація земельної ділянки у проекті землеустрою не відповідає витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; перелік обмежень не відповідає додатку 6 Постанови КМУ від 17.10.2012 №1051; завдання на виконання робіт не відповідає постанові КМУ від 04.03.2004 №266; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування не посвідченні виконавцем робіт; подані на розгляд матеріали містять копії документів, які мають бути завірені належним чином.

30.05.2019 позивачем подано клопотання (вх.. №Ш-1287/0/17-19) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за результатами розгялду якого відповідачем надано відповідь від 14.06.2019 №Ш1287-873/0/18-19. Управління не вбачає підстав для задоволення клопотання, посилаючись на те, що згідно статті 37 Закону України «Про охорону земель» дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду земельної ділянки, оновити інформацію долучену до проекту щодо агрохімічного обстеження грунтів; згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій» складовою частиною проекту землеустрою є матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки), в матеріалах наданих на розгляд проекту землеустрою (матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування) не зазначено суміжних землевласників/землекористувачів згідно з кадастровим планом, наявним в проекті землеустрою; завдання на виконання робіт не відповідає постанові Кабінету міністрів України від 04.03.2004 №266.

Не погодившись з вказаною відповіддю та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Питання набуття права власності чи користування на земельні ділянки державної або комунальної власності врегульовано Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Пунктом «а» статті 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За приписами частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно з ч. 4 ст. 123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (ч. 15 ст. 186 ЗК України).

Частиною 5 ст.186-1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вже було надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Кохінвської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (вид угідь - рілля). Орієнтовний розмір земельної ділянки 33,2231 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (висновок Управління Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області від 20.05.2015 вих. № 31-28-0.4-2542/2-15).

З метою подальшої реалізації свого права на користування земельною ділянкою позивачем надано клопотання до відповідача про прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, за змістом ч.6. ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Частиною одинадцятою статті 123 ЗК України встановлено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно частини тринадцятої статті 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому, частиною 6 ст. 186-1 ЗК України визначені підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз змісту ст. 123 та 186-1 ЗК України дає підстави стверджувати, що, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, після його погодження в порядку ст. 186-1 ЗК України, норми цього Кодексу не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Згідно відомостей, зазначених у висновку від 20.05.2015 вих. № 31-28-0.4-2542/2-15, Управління Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області погодило позивачу у встановленому законом порядку проект землеустрою. Відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру, про що свідчить довідка від 01.11.2018 № 580/180-18.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, у разі подання відповідному органу виконавчої влади або місцевого самоврядування необхідної землевпорядної документації, тобто проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка погоджена у встановленому порядку, такий орган фактично зобов`язаний затвердити поданий йому проект землеустрою. При цьому, зі змісту даної норми не вбачається, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування наділений повноваженнями щодо оцінки змісту поданої йому на затвердження документації, тобто, він не наділений можливістю вибору серед альтернативних варіантів дій (затвердити чи відмовити у затвердженні), а зобов`язаний діяти у відповідності до нормативного припису, визначеного п.6 ст.123 Земельного кодексу України, що відповідає принципу, закріпленому у ч.2 ст.19 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів, доданих до проекту, проект землеустрою щодо якого відповідач надав відмову у його затвердженні, можна зробити висновок, що він пройшов усі необхідні погодження зі всіма, передбаченими законом органами.

Таким чином, відповідно до викладеного вище, дії відповідача, що зводяться до аналізу проектної документації та переоцінки дій органів, які надали свої позитивні висновки, щодо відповідності проекту землеустрою вимогам чинного законодавства України, а також оцінки органу, який робив схеми, додатки у відповідному масштабі фактично є перевищенням компетенції відповідача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року по справі №164/2375/17 (касаційне провадження №К/9901/46928/18).

Щодо змісту та форми рішення відповідного органу з питань затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як зазначалося вище, згідно положень ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами розгляду проекту землеустрою має прийняти саме рішення.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, (далі Інструкція № 600) накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Пунктом 123 Інструкції № 600 визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні, не зважаючи на надсилання заявнику листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган прийняв відповідне рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, проте з порушенням його форми та змісту.

Відтак, суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, викладену у листі від 14.06.2019 № Ш-1287-873/0/18-19.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З встановлених судом обставин вбачається, що позивач дотримався всіх необхідних умов, визначених ЗК України для реалізації свого права на отримання земельної ділянки. При цьому, у спірних правовідносинах не вбачається жодних підстав, мотивів або ж аргументів, які б давали можливість суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд (дискреційно).

При вирішенні вказаного спору, суд не перебирає на себе властиві суб`єкту владних повноважень функції, а лише надає правову оцінку спірним правовідносинам і визначає належний спосіб захисту з урахуванням вимог ст.245 КАС України, який сприятиме повному захисту порушеного права та інтересу позивача.

З врахуванням численних відмов позивачу в затвердженні проекту землеустрою, а також з метою своєчасного захисту прав і свобод людини і громадянина така вимога є правомірною та підлягає задоволенню.

При розгляді справи суд враховує висновки Верховного Суду в аналогічних відносинах, викладені в постановах від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, від 08.08.2019 у справі №808/3080/17.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З врахуванням викладених у рішення мотивів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Оригінал квитанції №0.0..1 від 05.08.2019 знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративий позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69059, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, викладену у листі від 14.06.2019 № Ш-1287-873/0/18-19.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою наданий ОСОБА_1 згідно заяви від 30.05.2019 вх. № Ш-1287/0/17-19 щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 31 жовтня 2019 року.

Суддя Л.Я. Максименко