Справа № 826/3684/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3684/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Ключковича В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 05 вересня 2016 року, № від 05 вересня 2016 року, № від 05 вересня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду від 31 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що сума заборгованості за кредитним договором становила 84726,51 дол.США та складалась із тіла кредиту в розмірі 83831,62 дол.США і відсотків за користування кредитом в сумі 894,89 дол.США, при цьому банком здійснено анулювання 42363,25 дол.США, при цьому неможливо виокремити з анульованої суми розмір прощених процентів за користування кредитними коштами, крім того, судом першої інстанції не враховано вимоги положень п.8 підрозділу 1 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України, за яким прощена позивачу сума боргу не вважається додатковим благом.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В судовому засіданні його позиція обґрунтовувалась тим, що до податкового органу надійшов лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, в якому було відображено розмір анульованої (прощеної) суми боргу позивача за кредитним договором за ознакою доходу « 126» в сумі 893968,11 грн, а тому у позивача виник обов`язку з подання до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан та доходи, та сплати з вказаної суми податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 15 серпня 2016 року №10273/26-58-13-06-17- (а.с.11а т.1), в якому зафіксовано: заниження оподаткованого доходу в сумі 893359,11 грн за 2015 рік, чим порушено пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1, пп.164.2.17«д» п.164.2 ст.164, п.176.1 ст.176, п.179.7 ст.179 ПК України, внаслідок чого ПДФО до сплати становить 178062,82 грн; заниження оподаткованого доходу в сумі 893359,11 грн, чим порушено п.16-1 підрозділу 10 р.ХХ ПК України, внаслідок чого військовий збір до сплати становить 13400,39 грн; неподання податкової декларації про майновий стан за 2015 рік, чим порушено пп.49.18.4, п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України.

На підставі вказаного акту перевірки 05 вересня 2016 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- № (а.с.26 т.1), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 222578,53 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 178062,82 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 44515,71 грн;

- № (а.с.27 т.1), яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16750,49 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 13400,39 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3350,50 грн;

- № (а.с.28 т.1), яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 170,00 грн.

За наслідками оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішеннями ГУ ДФС у м.Києві від 05 грудня 2016 року №7893/Г/26-15-10-02-16 (а.с.29 т.1) та ДФС України від 16 лютого 2017 року №2315/Г/99-99-10-22-01-14 (а.с.34) скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2016 року - без змін.

Вважаючи наведені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить основна сума заборгованості, а штрафні санкції та пеня до складу прощеної суми боргу не входять і позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо декларування доходу, отриманого у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) платника податку.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 9.1.2 п.9.1 ст.9 ПК України податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктами 16.1.3-16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп.пп.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу); доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп.164.2.17 п.164.2 наведеної статті до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Згідно з п.161 підрозділу 10 р.XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пп.1.3 п.161 підрозділу 10 р.XX «Перехідні положення» ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

В той же час, п.8 підрозділу 1 р.XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2018 року ухваленій в рамках даної справи судом касаційної інстанції зазначено, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором. Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Отже, при вирішенні даної справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, комісії та/або штрафні санкції (пеню), а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

При цьому Верховний Суд зазначив про відсутність в матеріалах справи листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, на який міститься посилання в акті перевірки та який покладено Інспекцією в основу оскаржуваних рішень, а в довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 листопада 2016 року №10.1-186/96-20911 повідомляється про анулювання позивачу іншої суми заборгованості, ніж вказано у акті перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, що між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) 11 серпня 2006 року укладено договір кредиту №291/73052 (а.с.47 т.2), за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100140,00 дол.США за сплатою 12,7% річних.

19 червня 2015 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін №1 (а.с.40 т.1) до договору кредиту №291/73052 від 11 серпня 2006 року, за умовами якого заборгованість за кредитом становить 83831,62 дол.США, заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам становить 894,89 дол.США та якщо позичальник до 31 грудня 2015 року здійснить одноразовий платіж в сумі 42363,26 дол.США, то позичальник набуває право на анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Відповідно до квитанції від 09 червня 2015 року №FJB145 (а.с.44 т.1), позивачем на погашення кредиту здійснено одноразовий платіж в сумі 42363,26 дол.США, що станом на дату здійснення операції за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 893983,94 грн.

Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 листопада 2016 року №10.1-186/96-20911 (а.с.45 т.1) позивачу було анульовано борг за кредитом в сумі 42363,25 дол.США, що станом на 09 червня 2016 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 893968,11 грн.

При цьому, договір кредиту позивача не був погашений станом на 01 січня 2014 року та операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року, отже спірні правовідносини підпадають під дію п.8 підрозділу 1 р.XX «Перехідні положення» ПК України.

Колегія суддів зазначає, що на дату внесення змін до договору кредиту №291/73052 від 11 серпня 2006 року, основна сума боргу за договором кредиту, визначена за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 червня 2015 року розраховується наступним чином: 83831,62 дол.США (сума основного боргу) х 21,102444 грн (офіційний курс Національного банку України станом на 09 червня 2015 року) = 1769052,07 грн. Основна сума боргу за вказаним договором кредиту станом на 01 січня 2014 року розраховується таким чином: 83831,62 дол.США (сума основного боргу) х 7,993 грн (офіційний курс Національного банку України станом на 01 січня 2014 року) = 670066,14 грн. Таким чином розмір курсової різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на момент укладання договору про внесення змін №1 та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на 01 січня 2014 року розраховується наступним чином 1769052,07 грн - 670066,14 грн = 1098985,93 грн. При цьому прощена сума боргу за кредитним договором становить 42363,25 дол.США, що станом на 09 червня 2016 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 893968,11 грн, що не перевищує розрахованої курсової різниці.

У розумінні п.8 підрозділу 1 р.XX «Перехідні положення» ПК України сума процентів не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Згідно з п.3.2 договору про внесення змін №1 від 19 червня 2015 року (а.с.40 т.1) позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Позивачем частково погашено кредитну заборгованість по договору кредиту від 11 серпня 2006 року №291/73052 на суму 42363,26 дол.США, що станом на дату здійснення операції становить 893983,94 грн., внаслідок чого йому прощено (анульовано) залишок заборгованості в розмірі 42363,25 дол.США, що станом на 09 червня 2016 року еквівалентно 893968,11 грн.

Однак, беручи до уваги, що заборгованість позивача складалась не лише з основної суми боргу за кредитним договором, а також з несплачених процентів у розмірі 894,89 дол.США, які неможливо відокремити з суми прощеного (анульованого) банком боргу, оскільки відсутній фактичний розрахунок такого анулювання, не можна вважати, що банком було прощено (анульовано) виключно основну суму боргу позивача за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що не було враховано відповідачем під час здійснення документальної перевірки позивача та при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що свідчить про не врахування контролюючим органом всіх обставин, які мали значення для прийняття спірних рішень.

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» належним чином повідомив позивача про прощення (анулювання) боргу, з дотриманням порядку якого пов`язується виникнення обов`язку боржника відображення такого доходу у річній податковій декларації та сплати відповідних податків (зборів), обов`язкових платежів, оскільки довідка від 24 листопада 2016 року №10.1-186/96-20911 (а.с.45 т.1) такої інформації не містить.

Наявна в матеріалах справи заява - додаток №1 (а.с.205-206 т.1) до договору про внесення змін №1 від 09 червня 2015 року до договору кредиту №291/73052 від 11 серпня 2006 року не містить жодної інформації щодо суми заборгованості, яка підлягає погашенню, а також її складових (кредит, проценти, комісія), без заповнення обов`язкових реквізитів документа, а тому не може бути належним доказом дотримання вимог пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України за яких прощений (анульований) борг включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, як додаткове благо.

Щодо наявної в матеріалах справи копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» про надання інформації від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765 (а.с. 187 т.1), наданого на запит ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві від 03 червня 2016 року, відповідно до якого підтверджено інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу « 126» у вигляді анулювання основної кредитної заборгованості, зокрема, позивачу в сумі 893 968,11 (що еквівалентно сумі 42363,25 дол.США), колегія суддів зазначає наступне.

Правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», який затверджений наказом Держспоживстандарту від 07 квітня 2003 року №55, відповідно до п.5.27 якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту «підпис».

Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18 червня 2015 року №1000/5, відповідно до п. 8 розд. 10 яких копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

Натомість копія листа ПАТ «Укрсоцбанк» про надання інформації від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765 (а.с. 187 т.1) не засвідчена в установленому порядку, оскільки не містить всіх передбачених реквізитів, за яких вона набуває юридичної сили.

Частинами 2, 4, 5 ст.94 КАС України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч.6 наведеної статті якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

08 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду витребувано у відповідача оригінал листа ПАТ «Укрсоцбанк» про надання інформації від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, однак в судове засідання, призначене на 05 листопада 2019 року о 15:00 год відповідачем не було надано оригіналу вказаного листа, натомість суду було подано службовий лист від 11 жовтня 2019 року №2795/26-15-08-02-17, адресований Управлінню документального забезпечення ГУ ДПС у м.Києві щодо надання оригіналу листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, а також надано відповідь Управління документального забезпечення ГУ ДПС у м.Києві від 18 жовтня 2019 року №387/26-15-40-11-31 «Про відсутність документів», відповідно до якої оригінал листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765 згідно з описами ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві для подальшого зберігання до архіву ГУ ДПС у м.Києві не передавала.

Оскільки позивач ставить під сумнів відповідність наявної в матеріалах справи копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, та оригінал цього листа не був поданий відповідачем до суду, в силу положень ч.6 ст.94 КАС України, зазначений доказ не береться судом до уваги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, беручи до уваги, неможливість виокремити суму прошених (анульованих) процентів за кредитним договором від загального розміру прощеного (анульованого) боргу позивача та оскільки сума прощеного позивачу боргу не перевищує суми курсової різниці, визначеної за п.8 підрозділу 1 р.XX «Перехідні положення» ПК України, враховуючи, що у позивача не виникло обов`язку з подання декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, сплати з вказаної суми податку на доходи фізичних осіб та нарахування військового збору, колегія суддів вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2016 року №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду..

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.Ю.Ключкович