Справа № 520/7962/19
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 р. № 520/7962/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчені Т.І.,

представника позивача - Новохацької Н.Є.,

представників відповідача - Зекової С.П., Харченко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Партнер-С" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Партнер-С" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 від 05.08.2019 згідно з яким платнику податків визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» у розмірі 1888573,50 гривень, в тому числі за основним платежем 1259049,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 629524,50 гривень; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 від 05.08.2019 згідно з яким платнику податків за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 1398943 гривень; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 від 05.08.2019 згідно з яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 1398948,00 гривень і до платника податків застосовано штраф у розмірі 50% в сумі 699474,00 гривень; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 від 05.08.2019 згідно з яким платнику податків визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у розмірі 19455,60 гривень, в тому числі за основним платежем 15564,48 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 3891,12 гривень; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 від 05.08.2019 згідно з яким до платника податків застосовано штраф у розмірі 510,00 гривень за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини та підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та прийнятими з дотриманням вимог законодавства.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області, була проведена документальна планова виїзна перевірка ПП «Партнер-С» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.03.2019, за результатами якої було складено акт перевірки №2482/20-40-14-02-07/32943455 від 19.07.2019.

Згідно з висновками акту перевірки позивачем порушено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134. ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1259049 гривень, в тому числі: за 2017 рік - 101156 гривень, за 2018 рік - 1084820 гривень, за І квартал 2019 року - 73073 гривень; перевіркою зменшено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у розмірі 1398943 гривень; порушено п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України - підприємством не здійснено виписку та реєстрацію в ЄРПН податкових накладних на загальну суму ПДВ 1398948 гривень; платником податків порушено п. 266.5. пп. 266.7.4 ст. 266 Податкового кодексу України - занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 15564,8 гривень, в тому числі 2017 рік - 6251,20 гривень, 2018 рік - 7274,80 гривень, 2019 рік 2038,48 гривень; платником податків порушено п. 46.1. ст. 46., п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України в частині ненадання «Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2017, 2018, 2019 роки.

Па підставі Акту перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення: №2 від 05.08.2019 згідно з яким платнику податків визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» у розмірі 1888573,50 гривень, в томучислі за основним платежем 1259049,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 629524,50 гривень; №2 від 05.08.2019 згідно з яким платнику податків за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 1398943 гривень; №2 від 05.08.2019 згідно з яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 1398948,00 гривень і до платника податків застосовано штраф у розмірі 50% в сумі 699474,00 гривень; №2 від 05.08.2019 згідно з яким платнику податків визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у розмірі 19455,60 гривень, в тому числі за основним платежем 15564,48 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 3891,12 грн.; №2 від 05.08.2019 згідно з яким до платника податків застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності, протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За змістом п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставами для висновків у частині податку на прибуток податковий орган визначив наступне.

Перевіркою повноти визначення задекларованих ПП «Партнер-С» показників у рядку 01 декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», рядка 02 декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» встановлено їх заниження за період 01.01.2017-31.03.2019 в загальній сумі 6994715 гривень, втому числі, за 2017 рік - 561975 гривень, за 2018 рік - 6026780 гривень, за 1 квартал 2019 - 405960 гривень.

Встановлено, що підприємством не було оприбутковано ТМЦ, а саме - тканина текстильна в асортименті у кількості: у 2017р. 39833 погонних метрів на суму 561975 гривень, у 2018р. - 330632,3 погонних метрів на суму 6026780 гривень, у 1 кварталі 2019р. - 23039,4 погонних метрів на суму 405960 гривень згідно з вантажними митними деклараціями; тобто, ТМЦ, а саме тканина текстильна в асортименті, яка не була оприбуткована підприємством по бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» у загальній кількості 393495,7 погонних метрів на суму 6994715 гривень, але отримана підприємством відповідно до даних ВМД, має класифікацію іншого доходу підприємства.

Згідно з П(С)БО 15 «Доходи» визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій: дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Так, ПП «Партнер-С» було занижено фінансовий результат до оподаткування за рахунок порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, ст.135 Податкового кодексу України та П(С)БО 15 «Доходи» всього в сумі 6994715 гривень, в тому числі, за 2017 рік 561975 гривень, за 2018 рік - 6026780 гривень, за 1 квартал 2019 року - 405960 гривень; на дану суму занижено об`єкт оподаткування з податку на прибуток за рахунок порушення правил ведення бухгалтерського обліку, що вилинуло на формування фінансового результату до оподаткування у бухгалтерському обліку.

Отже, перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період 01.01.2017 - 31.03.2019 встановлено його заниження у загальній сумі 1259049 гривень, в тому числі: за 2017 рік - 101156 гривень, за 2018 рік - 1084820 гривень, за І квартал 2019 року 73073 гривень.

Також, підставами для висновку в частині ПДВ відповідач визначив наступне.

В ході проведення перевірки встановлено імпортні операції з придбання тканини текстильної в асортименті згідно з укладеними контрактами з «ZHEJIANG SPIDER TEXTELE CO., LTD» (Китай) і ТОВ «Соліс» (РФ); до перевірки підприємством не було надано синтетичний та аналітичний облік по тканинам по бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі»; по рахунку 281 «Товари на складі» тканини зазначено одним рядком, без номенклатури, присутні кількісні та сумарні показники взагалі.

При аналізі АІС «Податковий блок», «Інспектор» встановлено, що підприємством неповністю оприбутковано тканину текстильну в асортименті, а саме: 2017 рік: за даними ВМД імпорт тканини текстильної в асортименті становить 224638 погонних метрів, за даними підприємства 184805 погонних метрів, тобто неоприбуткованими є 39833 погонних метрів; 2018 рік: за даними ВМД імпорт тканини текстильної в асортименті становить 2106235,3 погонних метрів, за даними підприємства 1775603 погонних метрів, тобто неоприбуткованими є 330632,3 погонних метрів; 2019 рік: за даними ВМД імпорт тканини текстильної в асортименті становить 296333,4 погонних метрів, за даними підприємства 273294 погонних метрів, тобто неоприбуткованими є 23039,4 погонних метрів.

Таким чином, підприємством не оприбутковано тканини у грудні 2017 року на суму 561974,16 гривень (38833 пог.м.), у жовтні 2018 року на суму 881648,24 гривень (74115 пог.м.), у листопаді 2018 року на суму 1885697,46 гривень (69912,7 пог.м.), у грудні 2018 року на суму 3259429,41 гривень (175373,6 пог.м.), у березні 2019 року на суму 405955,72 гривень (923039,4 пог.м.), що суперечить нормам п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, у разі, якщо підприємством здійснюється списання нестач, у зв`язку з чим така продукція не може бути реалізована покупцям та визнається такою, яка не може бути використана в межах господарської діяльності платника ПДВ, то на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається її списання, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України. На суму таких податкових зобов`язань платник повинен скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами, які визнані такими, що використані в операціях, які не є господарською діяльністю платника податків.

Таким чином, в порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України ПП «Партнер-С» занижено податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 1398943 гривень, в тому числі, у грудні 2017р. на суму 112395 гривень, у жовтні 2018р. на суму 176330 гривень, у листопаді 2018р. на суму 377140 гривень, у грудні 2018р. на суму 651886 гривень, у березні 2019р. на суму 81192 гривень, у зв`язку з чим перевіркою зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду ((р.24Б) р.21Б) у розмірі 1398943 гривень.

На підставі вищевикладених порушень перевіркою встановлено також порушення п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України - підприємством не здійснено виписку та реєстрацію податкових накладних (зведеної податкової накладної) на суму ПДВ 1398943 гривень; проте, вказані податкові зобов`язання відображені в розділі І «Податкові зобов`язання» додатку 5 до декларації з ПДВ за відповідні періоди.

Також, підставами для висновку в податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідач визначив наступне.

Так, підприємство має будівлю за адресою смт. Високий, Артема, будинок 9-Б, загальною площею 390,7 кв.м.

З січня 2017 року ставка податку для об`єктів житлової нерухомості = 0,5% мінімальної зарплати, визначеної на 1 січня звітного року, за 1 кв.м. = 16 гривень за кв.м., з січня 2018р. = 18,62 гривень за кв.м., з січня 2019р. = 20,87 гривень за кв.м.; також встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка знаходиться у власності фізичних та юридичних осіб, у наступних розмірах: будівлі промислові та склади = 0,5%.

Актом перевірки визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 15564,8 гривень, в тому числі 2017р. 6251,20 гривень (390,7 х 16 = 6251,20), 2018р. 7274,80 гривень (390,7 х 18,62 = 7274,80), 2019р. 2038,48 гривень (390,7 х 20,87 = 8153,91; сума податку на місяць: 8153,91 : 12 = 679,49; сума податку за І квартал: 679,49 х 3 = 2038,48).

Крім того, перевіркою встановлено, що «Податкова декларація з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2017, 2018, 2019 рік до податкового органу не надана.

З приводу вищезазначених висновків акту перевірки суд зазначає наступне.

Висновки про «неоприбуткування» імпортованої тканини, що спричинило заниження об`єкту оподаткування з податку на прибуток, та нарахування податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з необхідністю визнання «умовного продажу» є нічим іншим як власною інтерпретацією відповідачем відомостей з митних декларацій, яка зроблена безвідносно до інших даних, отриманих в ході перевірки, та за відсутності інвентаризації ТМЦ під час планової перевірки.

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999р., на рахунку 28 "Товари" ведеться облік руху товарно-матеріальних цінностей, що надійшли на підприємство з метою продажу. Рахунок 28 "Товари" має такі субрахунки: 281 "Товари на складі", 282 "Товари в торгівлі", 283 "Товари на комісії", 284 "Тара під товарами", 285 "Торгова націнка", 286 "Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу". На субрахунках 281-284 за дебетом відображається збільшення товарів та їх вартості, за кредитом - зменшення.

Як вбачається з наданих позивачем під час перевірки Журналу-ордеру і відомості по рахунку 281 «Товари на складі» за 2017 рік та Акту перевірки (стор.14, таблиця, стовпчик: 281 рахунок Сума, грн.), за дебетом даного субрахунку позивачем відображено надходження тканини на склад на загальну суму 3827239,02 гривень; згідно з Журналом-ордером і Відомістю по рахунку 281 «Товари на складі» за 2018 рік та Актом перевірки (стор. 33, таблиця, стовпчик: 281 рахунок Сума, грн.) за дебетом даного субрахунку позивачем відображено надходження тканини на склад на загальну суму 36479910,30 гривень; згідно з Журналом-ордером і Відомістю по рахунку 281 «Товари на складі» за 2019 рік та Актом перевірки (стор. 39, таблиця, стовпчик: 281 рахунок Сума, грн.) за дебетом даного субрахунку позивачем відображено надходження тканини на склад на загальну суму 6805427,86 гривень (копії Журналу-ордеру і Відомості по рахунку 281 «Товари на складі» долучені до позову, оригінали наявні у позивача).

Одночасно з Акту перевірки (стор. 14, 33, 39, таблиця, стовпчик: Фактурна вартість товару, грн.) випливають такі дані щодо оприбуткованого (по версії відповідача) товару: 2017 рік «Фактурна вартість» 3487502,97 гривень; 2018 рік «Фактурна вартість» 30631417,10 гривень; 2019 рік «Фактурна вартість» 6503301,17 гривень. Всього 40622221,24 грн.

Вартість оприбуткованого товару за даними обліку позивача: за 2017 рік 3827239,02 грн., за 2018 рік 36479910,30 грн., за 2019 рік 6805427,86 грн. Всього 47112577,18 грн.

Різниця між даними бухгалтерського обліку позивача на субрахунку 281 (вартість оприбуткованого товару) та показниками, наведеними відповідачем у таблиці в Акті перевірки (вартість оприбуткованого товару), становить: за 2017 рік 339736,05 грн., за 2018 рік 5848493,20 грн., за 2019 рік 302126,69 грн. Всього 6490355,94 грн.

Зважаючи на те, що дані в бухгалтерському обліку позивача (грошове вираження оприбуткованого товару) перевищують дані відповідача на загальну суму 6490355,94 гривень - висновку про заниження фінансового результату до оподаткування у розмірі 6994715 гривень (у 2017 році на суму 561975 гривень, у 2018 році на суму 6026780 гривень, у 2019 році на суму 405960 гривень) не може бути як такого, оскільки в бухгалтерському обліку ТМЦ обліковуються не лише у натуральному, але й у грошовому вираженні, а фінансовий результат до оподаткування обчислюється, виходячи саме з грошового вираження.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі єдиного грошового вимірнику тобто, вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства здійснюються в єдиній грошовій одиниці.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

З огляду на викладені норми, в бухгалтерському та податковому обліку узагальнюючим і всебічним є саме грошовий вимірник, а неврахування відповідачем при перевірці сумових показників з субрахунку 281 призвело до цілком безпідставного висновку про «неоприбуткування» імпортованого товару.

Як вбачається з акту перевірки, обчислюючи кількість «неоприбуткованого» товару, відповідач визначив надходження товарних позицій, використавши кількісні показники митних декларацій у погонних метрах (хоча у ВМД кількісні показники наведені у трьох одиницях виміру погонні метри, метри квадратні, кілограми); одночасно в аакті перевірки відповідач стверджував, що «по рахунку 281 «Товари на складі» тканини зазначено одним рядком, без номенклатури, присутні кількісні та сумарні показники взагалі» (стор. 12 Акту перевірки), проте, не зазначено, в яких саме одиницях виміру обліковано товар у бухгалтерському обліку підприємства.

Згідно з п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 одиницею бухгалтерського обліку запасів є їх найменування або однорідна група (вид). При цьому різниця в метражу між даними ВМД та бухгалтерським обліком позивача, яку відповідач кваліфікував як неоприбуткування товару, може бути пояснена використанням різних одиниць кількісного виміру. Проте такі (кв.м., пог.м.) по субрахунку 281, як вже пояснювалось вище, ніяк не вплинули на фінансовий результат до оподаткування, адже грошове вираження оприбуткованого товару в обліку позивача є правильним і співставним з ВМД - тобто, таким, що могло і мало бути обчислене відповідачем, проте не враховане ним при перевірці.

Отже, всі імпортовані згідно з ВМД тканини були оприбутковані позивачем та відображені на бухгалтерському субрахунку 281 "Товари на складі" відповідно до правил ведення бухгалтерського обліку, що підтверджує також й зазначене на субрахунку 281 грошове вираження оприбуткованого товару.

Також, згідно з п. 5 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Відповідно до п. 16, п. 18, п. 19, п. 20 розділу ІІ, п. 1 розділу ІV Положення про інвентаризацію в інвентаризаційному описі активи наводяться за найменуваннями в кількісних одиницях виміру, прийнятих в обліку, окремо за місцезнаходженням таких цінностей та особами, відповідальними за їх зберігання, з можливим виділенням за субрахунками та номенклатурою. Інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. Після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. Бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобов`язань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства.

При цьому відповідно до п. 4.1 розділу ІІІ Положення про інвентаризацію інвентаризація запасів проводиться за місцями зберігання та окремо за матеріально відповідальними особами. Матеріальні запаси при інвентаризації записуються в інвентаризаційні описи за найменуванням із зазначенням номенклатурного номера (за його наявності), виду, групи, сорту, одиниці виміру, ціни, суми та кількості (рахунок, вага або міра), фактично встановлених на дату інвентаризації, та за даними бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, виявлення будь-якої нестачі товарів та, відповідно, висновок про визнання таких товарів використаними в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, може бути зроблено лише за результатами інвентаризації шляхом зіставлення фактичної наявності тканин з даними бухгалтерського обліку. Отже, єдино можливим, належним і допустимим доказом наявності (залишку) або відсутності (нестачі) ТМЦ є результат інвентаризації - інвентаризаційний опис (акт інвентаризації), за наявності нестачі також звіряльна відомість та протокол.

За змістом п. 4 розділу І Положення про інвентаризацію проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів, який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. Проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Під час проведення перевірки 08.07.2019 позивачу була вручена вимога відповідача «Щодо проведення інвентаризації» №33771/10/20-40-14-02-14 від 08.07.2019.

Вказана вимога передбачала таке: «Організувати проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки на всіх об`єктах торгівлі та провадження господарської діяльності, як власних, так і тих, що знаходяться на праві користування (орендовані, на праві іншого користування, поза балансом) з відповідним оформленням графіку інвентаризації, бухгалтерських відомостей обліку, інвентаризаційних відомостей та інших первинних документів відповідно до чинного законодавства. Інвентаризацію просимо провести ___ року в присутності представників Головного управління ДФС у Харківській області, а саме - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та забезпечити доступ перевіряючих до приміщень, що використовуються ПП «Партнер-С» у фінансово-господарській діяльності».

У листі ДФС України № 8191/6/99-99-19-03-02-15 від 13.04.2016, у розділі «Консультації для юридичних осіб», зазначено, що інвентаризація на вимогу контролюючого органу, який відповідно до закону має право вимагати її проведення, проводиться на підставі належним чином оформленого документа. Інвентаризація у цих випадках має розпочатись у термін та в обсязі, зазначених у такому документі, але не раніше дня його отримання… Вимога про проведення інвентаризації оформлюється окремим документом у довільній формі із зазначенням обсягів та строків проведення інвентаризації з дотриманням типової інструкції з діловодства та надсилається (вручається) платнику податків у порядку статті 42 Податкового кодексу України.

Одночасно пп. 94.2.8 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Вимога відповідача «Щодо проведення інвентаризації» №33771/10/20-40-14-02-14 від 08.07.2019 терміну (строку) проведення інвентаризації не містила; у вимозі вимагалось проведення суцільної інвентаризації, а не вибіркової (власне, щодо тканин), і така вимога була вручена платнику податків за чотири дні до закінчення вже продовженого строку перевірки; позивач від проведення інвентаризації під час перевірки не відмовлявся, рішення про застосування адміністративного арешту майна відповідачем не приймалось, за підтвердженням в судовому порядку обґрунтованості такого рішення відповідач в порядку ч. 2 ст. 283 КАС України не звертався; при цьому після вручення вимоги (08.07.2019) і до закінчення перевірки (12.07.2019) посадові особи відповідача на інвентаризацію не з`явились.

Відповідно до п. 20.1.9 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Проте, як вбачається з викладеного, дане повноваження контролюючим органом під час перевірки позивача не реалізовувалось. Натомість контролюючий орган вдався до самотужки та на власний розсуд створеного алгоритму дій, за яким, здійснюючи цілком умовні розрахунки, обчислив і кількість «неоприбуткованої» тканини, і «вартість» такої тканини, арифметично додавши показник цієї «вартості» до розміру доходу та фінансового результату до оподаткування позивача, а також використавши його як базу для нарахування ПДВ.

Але законом не передбачено такого способу дій контролюючого органу, адже обсяги ТМЦ мають визначатись шляхом проведення інвентаризації, а вартість ТМЦ - за цінами придбання у межах конкретного правочину.

При цьому, «умовний продаж», про який йдеться в акті перевірки, в даному випадку місця не має, оскільки за приписами п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, нарахування ПДВ при «умовному продажі» можливе у разі, якщо товари використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків; товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, лише тоді, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової інвентаризації виявлено нестачу придбаних таким платником товарів.

Проте, як зазначалось раніше, вибіркова інвентаризація під час перевірки не проводилась, виявлення нестач податковим органом не здійснювалось відтак, відсутні передбачені законом підстави для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ та складення і реєстрації в ЄРПН зведеної податкової накладної у зв`язку з необхідністю визнання «умовного продажу».

Отже, зменшення позивачу суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на суму 1398943 гривень, так само як і висновок відповідача про нездійснення позивачем виписки та реєстрації в ЄРПН податкових накладних, є протиправним.

Стосовно висновків акту перевірки про заниження позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та ненадання до податкового органу декларацій з відповідного податку за 2017, 2018, 2019 рік суд зазначає, що згідно з пп. 266.1.1, п. 266.2.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 містить клас 1251 «Будівлі промислові», згідно з класифікатором цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін.

При цьому п. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування: є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13436080, виданим КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 02.02.2007, позивач є власником нежитлової будівлі, корпус 3, розташованим за адресою: Харківська АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , буд. 9Б.

Відповідно до Технічного паспорту від 01.02.2007 на виробничий будинок, корпус 3, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, провулок Артема, буд. 9Б, належний позивачу виробничий корпус складається з декількох виробничих приміщень загальною площею 390,70 кв.м. та згідно з описом основних конструктивних елементів є критою будівлею промислового призначення, у зв`язку з чим в силу п. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на викладене, визначення відповідачем податкового зобов`язання з даного податку за 2017, 2018, 2019 рік та застосування до позивача штрафу за неподання відповідних декларацій є протиправним.

Відтак, підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що висновки податкового органу про порушення платником податків норм Податкового кодексу України є неправомірними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, протиправним.

Відтак, збільшення розміру належних до сплати податкових платежів є втручанням у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини в п.16, п.17 рішення від 24.11.2016 у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (заява №23620/05), першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади в мирне володіння майном має бути законним (див. «Іатрідіс проти Греції [GC]», № 31107/96, § 58, ЄСПЛ 1999-II). Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і відповідності верховенству права, яке включає в себе свободу від свавілля (див. «Хентріх проти Франції», 22 вересня 1994 § 42, Серія A №296-А, та «Кушоглу проти Болгарії», № 48191/99, §§ 49-62, 10 травня 2007р.). Більше того, при будь-якому випадку втручання, в тому числі такого, яке спрямоване на сплату податків, слід дотримуватись «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав особи. В цілому прагнення досягнути такого балансу відображене в структурі статті 1 Протоколу № 1. Необхідний баланс не може вважатись дотриманим, якщо відповідній особі доводиться нести індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших органів влади, «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», 23 вересня 1982 року, §§ 69 і 73, серія А, № 52).

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У судовому засіданні відповідачем не доказано правомірності спірних рішень, проте, позивачем належними та допустимими доказами доведена їх протиправність.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Приватного підприємства "Партнер-С" підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Приватного підприємства "Партнер-С" (вул. Салтівське шосе, буд. 67-а, м. Харків, 61038, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2, №2, №2, №2, №2 від 05.08.2019.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Партнер-С" () сплачену суму судового збору в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Суддя М.М.Панов