Справа № 640/13078/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Імнем України

12 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України, як суб`єкта владних повноважень, протиправною та скасувати наказ Голови СЗР України від 23.06.2016 №275-ос в частині накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» на полковника ОСОБА_1 , як такий що виданий з грубим порушенням вимог чинного законодавства;

- визнати бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України, як суб`єкта повноважень, протиправною та скасувати матеріали (висновки) службового розслідування (реєст. №2/1/873 дек від 01.06.2016) яке призначено наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 15.03.2016 №78/дск як таке що приведено з грубим порушенням вимог ст. ст. 83-102 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2019 року позов залишено без руху у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року позовну заяву повернуто.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позов має бути розглянутим по суті.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України (далі також - СЗРУ) від 23.06.2016 року №275-ос на позивача накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана». Із зазначеним наказом позивача ознайомлено 06.09.2016.

За №15/971дск 09.09.2016 на підставі статті 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ, позивачем подано скаргу на ім`я Голови СЗРУ , одним із питань якої було оскарження наказу Голови СЗРУ від 23.06.2016 №275-ос в частині накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», як такого, що виданий безпідставно та з порушенням вимог Статутів ЗС України.

Позивачем 20.10.2016 отримано лист за підписом Заступника ГСЗРУ від 12.10.2016 року №5/2/8981/п, в якому зазначено, що до прийняття процесуального рішення у кримінальному проваджені №50000242, підстави для перегляду наведених у скарзі документальних матеріалів, відсутні.

В подальшому, 08.05.2019 позивачем на поштову скриньку отримано лист від Військової прокуратури Київського гарнізону від 26.04.2019 №5/2978 вих. 19, в якому зазначено, що кримінальне провадження №.09.2018 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позивачем 09.05.2019 подано заяву на ім`я Голови СЗРУ в якому останній просив розглянути подану ним скаргу від 09.09.2016 по суті. 10.06.2019 відповідачем відмовлено у скасуванні наказу Голови СЗРУ від 23.06.2016 №275-ос в частині накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Не погодившись з таким рішенням, позивач 11.07.2019.звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що причини поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Частиною першою статті 5 КАС визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частин першої, третьої статті 99 КАС (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу та висновку відповідача) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічні положення закріплені у діючій редакції статті 122 КАС, частина п`ята якої визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, у справах щодо проходження громадянами публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, згідно частини четвертої статті 99 КАС (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу та висновку відповідача) якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідні положення містять також і чинні норми частини четвертої статті 122 КАС, згідно абзацу другого якої якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як зазначалося, позивач оскаржує висновки службового розслідування від 01.06.2016 та наказ від 23.06.2016 щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани».

Згідно пунктів 88, 119 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Усі пропозиції, заяви чи скарги розглядаються і вирішуються у строк не більше одного місяця з часу їх отримання, а ті, що не потребують додаткового вивчення й перевірки, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів з часу їх надходження. Якщо у місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, командир встановлює новий строк, про що сповіщається військовослужбовець, який подав звернення. При цьому загальний строк розгляду пропозиції, заяви чи скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні наказ та висновки розслідування позивачем були оскаржені в порядку пункту 88 Дисциплінарного статуту про що ним 09.09.2016 було подано відповідну скаргу.

У відповідь на скаргу, відповідачем 12.10.2016 направлено позивачу лист № 5/2/8981/п зі змісту якого вбачається, що його направлено безпосередньо за результатами розгляду згаданої заяви позивача, у ході якого встановлено відсутність підстав для перегляду оскаржуваних позивачем документів.

При цьому, вказаний лист не містить жодного посилання на відкладення розгляду заяви позивача, чи продовження строків її розгляду згідно пункту 119 Дисциплінарного статуту.

Таким чином, лист від 12.10.2016 № 5/2/8981/п і є результатом розгляду скарги позивача у розумінні частини четвертої статті 99 КАС (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу та висновку відповідача) (частини четвертої статті 122 КАС у чинній редакції), а тому місячний строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня його отримання - 20.10.2016 (про що позивач вказав у заяві про поновлення строку; а.с. 12).

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, про відсутність підстав для скасування оскаржуваних документів, відповідач повторно наголосив у листі від 10.06.2019 № 5/2/1020/пб. Доказів того, що вказаний лист отриманий саме 11.06.2019 позивач не надав.

Судом також приймається до уваги, що позивач знав про встановлені Дисциплінарним статутом строки розгляду скарг, а тому, вважаючи такі строки порушеними, а бездіяльність відповідача протиправною, мав можливість у встановлений законом строк звернутися за захистом своїх прав до суду.

Не зважаючи на викладені обставини, згідно відмітки відділення поштового зв`язку на відповідному конверті, із позовом до суду позивач звернувся лише 11.07.2019, тобто із пропуском встановленого КАС місячного строку.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кас позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення позову, оскільки вказані скаржником причини його пропуску не є поважними.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 13.11.2019.