Справа № 420/6025/19
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2019-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6025/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною відмову відповідача (відповідь № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 року) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 15.10.2019 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом позовної заяви, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із зазначенням таких фактичних обставин:

- ОСОБА_1 , є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . У зв`язку з настанням 16-ти річчя дитини, вони звертались у серпні 2019 року до Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України Одеської області з проханням щодо оформлення та видачі паспорту книжечки зразка 1994 року. Біляївським районним відділом ГУ ДМС України в Одеській області було надано відповідь на вказане звернення. Однак, у видачі паспорта громадянина України її дитині було відмовлено, про що свідчить відповідь № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 року, незважаючи на те, що з моменту настання 16-річчя дитина має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Позитивної відповіді по суті поставлених питань вони так і не отримали, лист містив перелік нормативно-правових актів та цитував окремі їх норми, що не вирішує проблеми з отримання на законних підставах паспорта громадянина України у формі книжечки;

- позивач вказує, що з прийняттям КМУ Постанови № 745 (від 26.10.2016 року), згідно з якою п. 2 та п. 3 Постанови № 302 викладені в іншій редакції, які ще більше звузили обсяг прав і свобод громадян, за якою громадяни вже не мають право отримувати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки типу ID-1 з 01.11.2016 року без безконтактного електронного носія, у зв`язку з чим порушується принцип рівності громадян, встановлений ст. 21, Конституції України, оскільки п. 3 Постанови КМУ № 745 встановлено, що «до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки». Тобто, право отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року ставиться (ставилося) в залежність від рівня матеріально-технічного забезпечення підрозділів міграційної служби, а не від реалізації права особи отримати такий паспорт. Таке обмеження грубо порушує основоположні конституційні права громадян, передбачені статтями 21-24, 27-29, 31, 32, 34, 35, 41-43, 46-48, 53, 60, 67, 68 Конституції України на життя, релігійні переконання, честь, гідність, здоров`я, працю та заробітну плату, навчання, розвиток особистості тощо, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від отримання паспорта з безконтактним електронним носієм, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) та від зняття біометричних даних, обліку персональних в ЄДДР позбавляються згідно з пунктами 2 та 3 постанови КМУ від 25.03.2015 року № 302 права на отримання паспорта у формі книжечки;

- позивач зазначає, що на сьогоднішній день існує два законодавчих акта України, що встановлюють правовідносини у сфері оформлення та видачі паспортів України та які за юридичною силою вищі за вищезгадані постанови Кабінету Міністрів України. Це Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII (із змінами, у т.ч. згідно з Законом України від 03.07.2012 року № 5029-VI), та Закон України «Про Єдиний Державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»;

- чинна редакція Закону про ЄДДР хоча і передбачає альтернативу паспорта з безконтактним носієм (у ст. 14 зазначено про те, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки (такий же припис є у Перехідних положеннях цього Закону), а отже, може забезпечити реалізацію такого права, це право може реалізовуватися також у інший спосіб. Таким альтернативним способом виступає законодавчо закріплене Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII. Більш того, на підставі цього положення діяв наказ Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року № 320, який визначив порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки;

- Закон про ЄДДР як самою назвою, так і всім змістом, передбачає встановлення нового реєстру, за яким передбачається обліковувати громадян України, при цьому, створюється унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР) із персональних даних громадянина. Закон про ЄДДР вимагає від громадян особистого підпису під заявою про включення персональних даних до реєстру та формування унікального номеру, що оскаржується позивачем, оскільки такі дії суперечать реалізації прав і свобод, передбачених законодавством України. Під УНЗР буде зберігатися вся особиста інформація про людину в електронних базах даних Єдиного державного демографічного реєстру. Будь-яка взаємодія громадянина з державою у всіх сферах життєдіяльності здійснюватиметься тільки через його особистий номер (УНЗР);

- позивач вважає, що керуючись п. 3 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних», за яким «обсяг персональних даних, які можуть бути включені до бази персональних даних, визначаються умовами згоди суб`єкта персональних даних або відповідно до закону», можна не надавати згоду на автоматизовану обробку персональних даних, що також регламентується Міжнародною конвенцією «Про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних», ратифікованою Законом України № 2438-VI від 06.07.2010 року. За таких обставин, громадянин відповідно до статті 32 Конституції України та ч. 6 ч. 6 Закону України «Про захист персональних даних», має право на відмову від обробки персональних даних в інформаційно-телекомунікаційній системі, якою є ЄДДР, та, відповідно, право на відмову від УНЗР, як невід`ємної частини ЄДДР, бо під терміном «згода», виходячи із ст. 2 наведеного Закону слід розуміти «добровільне волевиявлення людини»;

- присвоєння номера УНЗР (унікальний номер запису у реєстрі) є неприйнятним по суті, оскільки у документах ICAO Dos 9309 (посилання на цей документ є в Законі про ЄДДР), на основі яких було розроблено законодавство України у сфері видачі ID - паспортів, чітко вказано про те, що номер присвоюється саме по відношенню до особи і носить визначення «Personal number» (Dos 9309 ICAO. Machine Readable Travel Documents . Part 1 Machine Readable passport . VoI.1 Sixthedition, Internatiol Civil Aviation Organization, - 2006. Стр. 50, 56), що в перекладі на українську означає «Особистий номер», а в законодавчих документах цілком відповідає номеру УНЗР з усіма відповідними ознаками і характеристиками. Тобто, очевидно є підміна визначення «Personal number» на УНЗР;

- оскільки ім`я, прізвище та по-батькові стосуються приватного та сімейного життя особи, а її дитина не бажає за можливе цифрову ідентифікацію щодо себе (замість свого імені) позивач вважає, що позовна заява в інтересах дитини, охоплюється ст. 8 Конвенції та будь-які дії з питань обов`язковості або примушування з отримання паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки є втручанням до приватного та сімейного життя;

- на погляд позивача, будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст. 8 Конвенції, за виключенням випадків вказаних у п. 2 ст. 8, якщо воно не здійснювалось «згідно із законом», не переслідуючи легітимну ціль або цілі з пунктом 2 та було «необхідним в демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які були досягнуті;

- за постановою КМУ № 302 від 25.03.2015 року за Законом про ЄДДР (ст. 7) безконтактний електронний носій паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1 містить відцифровані персональні дані особи, які до речі, вносяться до Єдиного державного демографічного реєстру, а тому передача цих даних повинна здійснюватись на вимогах закону та за згодою дитини. Враховуючи, що ні дитина, ні законний представник не надав згоду на обробку її персональних даних, що є обов`язковим для отримання паспорту у вигляді пластикової картки шляхом подання заяви-анкети (ст. 21), використання засобів Єдиного державного реєстру з метою обробки його персональних даних - є незаконною дією, яка порушує особисті права дитини;

- жоден закон України, яка є вільною і незалежною державою, не дозволяє присвоювати будь-які номери своїм громадянам;

- позивач звертає увагу на те, що цифровий ідентифікатор особистості УНЗР формується і може бути записаний за таким же принципом, як і штрих-код на товар (згідно системи EAN-13 міжнародного стандарту ISO/IEC 1444А). Це видно при порівнянні процедури формування УНЗР та структури формування EAN -13UPC;

- такі дії носять аморальний характер, принижуючи честь і гідність громадянина України, що є неприпустимим і незаконним, оскільки згідно Конституції України (ст. 3) честь і гідність визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей;

- сам факт присвоєння людині номера суперечать висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 року, що ратифікований Верховною Радою України за № 3248-VI від 19 квітня 2011 року і не має строку давнини, який прямо засудив присвоєння номерів по відношенню до людини і визнав такі дії злочинними проти людяності;

- більш того, загальновідомою є інформація про те, що в структурі номерів штрих-коду системи EAN-13 міститься число « 666», тобто символіка, яка ображає почуття православних віруючих;

- таким чином, грубо порушується законне право особи на ім`я, яке встановлено статтею 28 Цивільного кодексу України. Так, цією статтею встановлено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не впливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить;

- на підставі вищенаведених законів, позивач як громадян України, має право не давати згоду на збір, обробку, передачу третім особам особистих даних, присвоювати особисті номери, які несуть у собі образливу і не допустиму до використання віруючим православним людям символи відступу від Бога - число 666, ідентифікувати засобами ЄДДР;

- в Україні вже прийняті рішення на користь громадян з питань визнання протиправними дій органів Державної міграційної служби України щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Головним у судовій практиці з цих питань є те, що Великою Палатою Верховного Суду від 19.09.2018 року прийнято зразкове рішення, відповідно до якого аналогічні позовні вимоги до Управління Державної міграційної служби у Житомирській області в особі Коростенського районного відділу задоволено, визнано протиправними дії органу міграційної служби та зобов`язано позивачу ОСОБА_4 видати паспорт-книжечку зразка 1994 року;

- позивач звертає увагу на те, що в відповіді на заяву дитини про оформлення та видачу паспорта відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 398 від 03.04.2019 року, на виконання якої також прийнято наказ МВС України № 456 від 06.06.2019 року. За цими нормативно-правовими актами можливо отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки лише за рішенням суду. Отже, відповідач фактично визнав, що оформлення та видача такого паспорта можлива, але тільки за рішенням суду. Тому позивач звернувся з цим позовом з метою оформлення та видачі паспорта зразка 1994 року для його дитини за рішенням суду.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

-20.08.2019 року до Біляївського РВ звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із заявою про оформлення і видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР). У поданій заяві ОСОБА_2 вказав, що має законне право на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. Біляївський РВ у межах строку визначеного Законом України «Про звернення громадян» надав позивачеві письмову відповідь на заяву з відповідним роз`ясненням щодо отримання паспорта громадянина України. У відповіді від 17.09.2019 року Біляївський РВ зазначив, що станом на день звернення позивача всі підрозділи ГУ ДМСУ в Одеській області, у т.ч. і Біляївський РВ забезпечені матеріально-технічними ресурсами необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки, а тому оформлення паспорта зразка 1994 року у вигляді книжечки в області припинено;

- позивач вважає надану відповідь відмовою у наданні дитині паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII та вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернулись до суду за захистом своїх прав;

- відповідач зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин було чинним Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, яким передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиним зразком, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення;

- 20 листопада 2012 року був прийнятий Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI, відповідно якого паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій;

- при цьому, при подачі заяви необхідно подати відповідний пакет документів: заяву за формою, встановлено Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Тобто, вказаний перелік документів, необхідних як для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки так і для видачі паспорта громадянина України у формі картки;

- проаналізувавши вказані норми законодавства та правовідносини, які склалися між учасниками справи, відповідач вважає, що протиправність дій відповідачів у даному випадку відсутня, оскільки, на підставі письмової згоди позивача, за відсутності будь-яких даних особи та за відсутності необхідних документів відповідач позбавлений можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка. Відповідно, оцінюючи вимоги позивача про покладення на відповідача обов`язку щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-XII слід вказати, що оскільки позивачем не подано всіх необхідних документів, відповідно такий обов`язок у даному випадку відсутній;

- отже, враховуючи те, що позивач не звернувся із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видача паспорта громадянина України та за відсутності необхідних документів (фотокартки, свідоцтва про народження тощо), то можливо дійти до висновку про відсутність бездіяльності відповідачів щодо не оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 , а так само відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати такий паспорт;

- законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій та які саме дані можуть не вноситися до безконтактного електронного носія;

- на день звернення позивача із заявою, у ГУ ДМС України в Одеській області були відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки;

- заяву позивачів було розглянуто на підставі Закону України «Про звернення громадян» та надана відповідь на порушенні в заяві питання;

- рішення про відмову в оформленні паспорту громадянина України не приймалось та не могло бути прийняте враховуючи той факт, що із заявою встановленого зразка про отримання паспорта громадянина України позивачі не звертались;

- доводи позивача щодо дискримінації громадян з боку ГУ ДМС України в Одеській області за релігійною, віковою ознакою або порушення права на ім`я, нічим не підтверджені та спростовуються;

- відповідач не вважає повідомлення відповідача про відсутність підстав надання позивачу паспорту у вигляді книжечки, як неспіврозмірне обмеження свободи позивача на вираження своїх релігійних поглядів та переконань, втручання в особисте та сімейне життя, оскільки, держава має право мати інформацію щодо своїх громадян для захисту суспільної безпеки і порядку;

- твердження позивача про присвоєння ОСОБА_5 унікального коду (індивідуального штрих-коду) замість ім`я, позивачем документально не доведено;

- жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані Положення про паспорт громадянина України, затверджене 26.06.1992 року постановою Верховної Ради України № 2503-XII, на день звернення позивача до суду не містили;

- відповідач вважає, що справа № 420/3236/19 не підпадає під ознаки типової справи. Так, стосовно першої ознаки зразкової справи, а саме позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. Враховуючи те, що позивач не звернувся із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видача паспорта громадина України та за відсутності необхідних документів, то можливо дійти до висновку про відсутність факту відмови у видачі паспорту у формі книжечки. Заяву позивача було розглянуто Біляївським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у межах строку, визначеного ЗУ «Про звернення громадян», та надано позивачу письмову відповідь на її заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України. Враховуючи викладене, ані Біляївським РВ, ані ГУ ДМС України в Одеській області не приймалось рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки;

- стосовно другої ознаки зразкової справи, а саме відповідач - територіальні органи ДМС України. В адміністративній справі позивач просить зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївський РВ оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки (на паперових носіях). Враховуючи викладене, обов`язок оформлення та видачі паспорта громадянина України позивач просить покласти саме на Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Враховуючи той факт, що Біляївський РВ є територіальним підрозділом Головного управління, а не територіальним органом ДМС, адміністративна справа № 420/6025/19 не підпадає під ознаки зразкової справи;

- стосовної третьої ознаки зразкової справи, а саме предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. Проаналізувавши вказані ознаки можливо дійти до висновку, що вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки пов`язані саме з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних;

- відповідач зазначає, що під час надання відповіді від 17.09.2019 року Біляївським РВ не було зазначено, що відмова ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки пов`язана саме у зв`язку із ненаданням особою згоди на обробку персональних даних.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження, НОМЕР_1 , виданого 11 листопада 2003 року, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.14)

20 серпня 2019 року неповнолітній ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_1 , звернулися до Біляївського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року (а.с.11), в якій, відповідно до ст.ст. 3, 8, 22, 32, 35 Конституції України, заявники просили оформити та видати паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Відповідно до змісту зазначеної заяви, її подано з таких підстав, зокрема:

- згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії;

- статтями 1, 4, 8, 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - закон про ЄДДР) визначено, що ЄДДР збирається і обробляється конфіденційна інформація про населення України з присвоєнням кожній людині за її згодою незмінного номера - унікального номера запису в Реєстрі (УНЗР);

- відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Термін «згода» відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» означає «добровільне волевиявлення особи за умови її поінформованості»;

- таким чином, відповідно до Конституції України і Закону України «Про захист персональних даних» паспортна ID-картка може видаватися лише тим громадянам, які погоджуються на збір і обробку персональних даних;

- рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя;

- постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18, Провадження № 11-460заі18) визнано протиправною відмову територіального підрозділу Державної міграційної служби України у видачі позивачці паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII. Зобов`язано територіальний підрозділ Державної міграційної служби України оформити та видати позивачці паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-XII. Постанова набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарження не підлягає;

- відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання;

- з урахуванням визначення термінів «типові адміністративні справи», «зразкова адміністративна справа» частинами 21-22 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, зразкове рішення Великої Палати Верховного Суду є обов`язковим до виконання Державною міграційною службою України як суб`єктом владних повноважень (її відокремленими структурними підрозділами), та поширюється на всіх, хто заявляє аналогічні вимоги в аналогічних відносинах, що регулюються одними нормами права;

- користуючись законними правами на добровільне волевиявлення у вирішенні питання щодо обробки персональних даних, позивач заявляє, що не дає згоду на збір і обробку персональних даних. Категорично забороняє передачу будь-яких даних про нього до Єдиного державного демографічного реєстру; забороняє формування по відношенню до нього УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо;) забороняє використання щодо нього будь-яких засобів ЄДДР;

- з огляду на зазначене, позивач просив оформити та видати йому паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, зразок якої затверджено постановою Кабінетом Міністрів України від 04.06.1994 року № 353;

- законний представник неповнолітньої дитини, мати - ОСОБА_1 , згодна зі своєю дитиною, повністю підтримував її і разом з нею просила оформити і видати дитині - ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- при цьому наголошено, що вказаним Положенням не передбачено внесення даних про особу до ЄДДР, не передбачено формування (присвоєння) УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодованих, QR-кодових, біометричних тощо), не передбачено використання будь-яких засобів ЄДДР;

- для оформлення паспорта подаємо свідоцтво про народження, дві фотокартки дитини розміром 35х45 мм, заяву про видачу паспорта відповідно до наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 року та наказу МВС України № 456 від 06.06.2019 року (заява вказаної форми також подавалась 02.03.2019 року ОСОБА_4 - позивачем у зразковій справі № 806/3265/17, який Коростенський РВУДМС України в Житомирській області 29.03.2019 оформив та видав паспорт зразка 1994 року). Про дату та час оформлення паспорта просимо повідомити нас завчасно, викликавши до приміщення Вашого підрозділу (тел. НОМЕР_3).

Також, згідно з цією заявою, заявниками до неї додано: свідоцтво про народження ОСОБА_2 ; дві фотокартки розміром 35х45 мм ОСОБА_2 Та для засвідчення копій надано оригінали необхідних документів.

Листом № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 року (а.с.12) на № 57-Ш від 20.08.2019 року Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомив ОСОБА_2 , зокрема, що:

- у Біляївському РВ ГУДМС України в Одеській області розглянуто заяву № 57-Ш від 20.08.2019 року про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, та повідомлено про таке:

- постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302» (набрала чинність 07.06.2019), до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина Україна зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджено наказом МВС від 06.06.2019 № 456. Зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591;

- таким чином, за відсутності відповідного рішення суду на сьогодні у Біляївському РВ ГУДМС України в Одеській області відсутні правові підстави оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з відмовою відповідача (відповідь № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 року) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

Судом також встановлено, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) позов задоволено частково та визнано протиправною відмову Управління ДМС у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт; зобов`язано Відділ ДМС оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт.

Вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон № 1474-VIII), яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак, таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до пунктів 2-4 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), паспорт громадянина України (далі-паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

20 листопада 2012 року прийнятий Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI (далі - закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Так, правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч. 1 ст. 21 Закону)

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна»; нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт»; На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України».

На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резусфактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п. 3 Постанови № 302).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до міграційного органу, заявники просили оформити та видати паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 .

Разом з тим, у відповіді на заяву відповідач вказав, що відсутні законні підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України віл 26 червня 1992 року № 2530-ХІІ.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 вересня 2018 року в зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) дійшла висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Разом з тим, на час звернення позивачів із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Таким чином, доводи представника відповідача щодо того, що справа № 420/6025/19 за даним позовом не підпадає під ознаки типової є необґрунтованими.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п.120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S . r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у Конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 1 та 3 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Крім вищезазначеного, щодо окремих обґрунтувань відповідача заперечень проти позовних вимог суд вважає за необхідне додатково зазначити таке.

Так, відповідачем зазначено, що позивач не звернувся із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видача паспорта громадянина України та за відсутності необхідних документів (фотокартки, свідоцтва про народження тощо), то можливо дійти до висновку про відсутність протиправних дій відповідачів щодо не оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 , а так само відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати такий паспорт.

Проте, в заяві від 20.08.2019 року, адресованій Біляївському районному відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, неповнолітній ОСОБА_2 та його законний представник, мати - ОСОБА_1 просили оформити та видати паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Листом № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 на № 57-Ш від 20.08.2019 року Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомив позивача, зокрема, що на сьогодні у Біляївському РВ ГУДМС України в Одеській області відсутні правові підстави оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту вказаного листа, звернення щодо відмови від оформлення ID паспорта громадянина України у формі картки та вимоги щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, надання інформації про належність ОСОБА_2 до громадянства України розглянуто Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області.

Також, згідно з заявою неповнолітнього ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_1 від 20.08.2019 року, заявниками до неї додано: свідоцтво про народження ОСОБА_2 ; дві фотокартки розміром 35х45 мм ОСОБА_2 .

Отже, вищенаведене обґрунтування відповідача - не відповідає фактичним обставинам справи та спростоване дослідженими вищенаведеними письмовими доказами у справі.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:

- позиція відповідача зі спірних питань - є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини та/або фактичним обставинам справи;

- оскаржена відмова відповідача (відповідь № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 року) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надана: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії, відповідно

- виходячи із вищенаведених висновків суду, похідна вимога позивача зобов`язального характеру щодо зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - підлягає задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, відповідно підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись ст.ст. 9, 194, 205, 241-246, 250, 255, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , номер і серія паспорта: НОМЕР_2 ) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014; ідентифікаційний код юридичної особи: 37811384) в особі Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Успенська, 2, м. Біляївка, Одеська область, 67600) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь № 5127-478/5127.1-19 від 17.09.2019 року) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.