Справа № 337/4747/19
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: м.Дніпро, площа Троїцька, б.2-а, інспектора поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мітусова Дмитра Євгеновича, місце знаходження: м.Дніпро, площа Троїцька, б.2-а, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2019р. до суду надійшов вказаний позов, який позивач мотивує тим, що 08.10.2019р. відповідачем винесена постанова ЕАк №1637197 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за те, що він 18.10.2019р. в 00.13год., керуючи автомобілем RENAULT MAGNUM AE 430-18, державний номер НОМЕР_1 , в м АДРЕСА_2 район будинку №69, в порушення п.9.9. «б» ПДР, маючи технічну несправність лівого габариту, після зупинки працівниками поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Вважає вказану постанову протиправною, оскільки він не вчиняв даного правопорушення, доказів порушення ПДР поліцейським в постанові не наведено. Висновки поліцейського про наявність порушення ПДР з його боку не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, поліцейський його не зупиняв, він підійшов до нього через декілька хвилин після зупинки і спитав, що сталося, а також повідомив, що у нього не працює лівий габарит. Тому жодних підстав для ввімкнення аварійної світлової сигналізації згідно з правилами п.9.9 ПДР у нього не було.

Крім того, вважає, що аварійна світлова сигналізація належить до попереджувальних сигналів відповідно до п.9.1 ПДР, але ч.2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів. Неувімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки транспортного засобу поліцейським не є правопорушенням, за яке передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. Воно охоплюється складом правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП.

Також посилається на те, що відповідачем порушена процедура розгляду адміністративного матеріалу, зокрема, йому не роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, не вирішено його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, в т.ч. зібраними доказами, не надана можливість скористатися правовою допомогою. Відповідач обмежився лише формальним складанням постанови.

Просить скасувати постанову поліцейського ЕАк №1637197 від 18.10.2019р.

Ухвалою суду від 28.10.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження і призначено відкрите судове засідання на 08.11.2019р. за участю сторін.

08.11.2019р. судове засідання відкладено на 13.11.2019р. за клопотанням представника відповідача у зв`язку з недостатністю часу для підготовки та направлення відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що жодних сигналів для зупинки, передбачених ПДР, поліцейські йому не давали. Як він вказав в позові, він зупинився самостійно для того, щоб перевірити маршрут свого руху за навігатором, і підстав для увімкнення ним аварійної сигналізації не було. Про те, що у нього не працює лівий габарит він дійсно дізнався від поліцейського, який не пред`являв йому звинувачення в тому, що він не включив аварійну сигналізацію. Про це поліцейський став казати лише тоді, коли він почав самостійно усувати технічну несправність лівого габариту, після чого він і включив її. Жодних сигналів зупинки шляхом переключення з ближнього на дальнє світло фар, як зазначено у відзиві відповідача, поліцейській його не давали. Доданий до відзиву відеозапис жодним чином не підтверджує факт наявності в його діях порушення ПДР і відповідно законності накладання адміністративного стягнення.

Відповідач - інспектор поліції 1 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП Мітусов Д.Є. в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник відповідача - УПП в Дніпропетровській області ДПП в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав повністю і просить в їх задоволенні відмовити. Також у відзиві зазначив, що винесена 18.10.2019р. постанова відносно позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Факт вчинення позивачем порушення ПДР зафіксовано на відеозапису, який доданий до відзиву, і на якому чітко видно, що після зупинки позивач не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Також на відеозапису зафіксовано, що працівники поліції зупинили позивача за допомогою переключання з ближнього на дальнє світло фар. Вважає, що позивач не надав жодних доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, Посилання позивача на процесуальні недоліки не є самостійною підставою для визнання постанови незаконною.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАСУ суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів за наявними доказами.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, відтворивши відеозапис подій, наданий відповідачем, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд встановив, що постановою інспектора поліції 1 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП Мітусова Д.Є. ЕАк №1637197 від 18.10.2019р. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за те, що він 18.10.2019р. в 00.13год., керуючи автомобілем RENAULT MAGNUM AE 430-18, державний номер НОМЕР_1 , в м АДРЕСА_2 район будинку №69, в порушення п.9.9. «б» ПДР, маючи технічну несправність лівого габариту, після зупинки працівниками поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Вказана постанова була отримана особисто позивачем у день її винесення.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням та 28.10.2019р. звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Так, згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ч.2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст..122 КУпАП, віднесено до компетенції органів Національної поліції, від імені яких діють працівники, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст.245 КупАП).

Згідно з ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до ст.9,77 КАСУ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ст..72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, суд приходить до висновку про протиправність постанови відповідача інспектора поліції Мітусова Д.Є. від 18.10.2019р. про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В даному випадку суд вважає, що відповідач в порушення вимог ст..77 КАСУ не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття ним вищевказаної постанови, зокрема, доказів, передбачених ст.251 КУпАП, ст..72 КАСУ на підтвердження факту допущення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху, які передбачені диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП, саме в силу його умисних протиправних дій.

Як вже зазначалось вище, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.9.9 «б» ПДР, а саме не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу працівників поліції.

Так, дійсно згідно з п.п 9.9 «б» ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно з відтвореним в ході судового засідання відеозаписом з відеорегістратора патрульного поліцейського автомобіля, який не має функцію аудіо запису (тобто відео без звука) останній з увімкненими проблисковими маячками синього кольору (визначено судом за відблисками на капоті автомобіля) рухався за вантажним автомобілем під керуванням позивача, в якийсь момент він зупинився, поліцейський автомобіль також зупинився, поліцейський вийшов зі службового автомобіля і пішов в бік вантажного автомобіля. Їх спілкування з водієм не видно. Через деякий час на вантажному автомобілі включилась аварійна світлова сигналізація.

При цьому, на даному відеозапису жодним чином не зафіксовано, що поліцейські, виявивши факт порушення водієм ОСОБА_1 ПДР технічна несправність лівого габариту, подали позивачу вимогу зупинитися з дотриманням положень п.8.9 ПДР, відповідно до яких вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Вчинення поліцейськими жодних зазначених дій відеозаписом не зафіксовано, у зв`язку з чим доводи позивача про самостійну зупинку і відсутність жодних вимог з боку поліцейських, відповідачами не спростовано.

Доводи відповідача про те, що позивач був зупинений за допомогою переключання з ближнього на дальнє світло фар, суд вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах п.8.9 ПДР.

Отже, наданий відповідачем відеозапис суд вважає неналежним доказом, оскільки він не підтверджує факту вчинення позивачем порушення п.9.9 «б» ПДР і відповідно наявність законних підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття постанови про накладання на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачі суду не подали.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки транспортного засобу поліцейським не є правопорушенням, за яке передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. Воно охоплюється складом правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП.

Увімкнення аварійної світлової сигналізації відповідно до п.9.1 ПДР є попереджувальним сигналом і правила ввімкнення її визначені п.9.9 ПДР.

Разом з тим, ч.2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку (сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою, ліхтаря заднього ходу).

Таким чином, водії не можуть бути піддані відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за не ввімкнення аварійної світлової сигналізації у випадках, передбачених п.9.9 ПДР, оскільки їх дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП (інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, які тягнуть за собою попередження).

При ухваленні рішення суд не бере до уваги доводи позивача про порушення інспектором поліції порядку розгляду адміністративного матеріалу, визначеного ст.279 КУпАП (не роз`яснення прав, передбачених ст.268 КУпАП, не вирішення клопотань, позбавлення права на правову допомогу), оскільки на підтвердження цих доводів суду не надано жодних належних та допустимих доказів. Крім того, такі процедурні порушення у випадку їх доведення не є самостійною підставою для визнання рішення суб`єкта владних повноважень незаконним.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, то факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним, сумнівним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.

Суд вважає, що інспектор патрульної поліції Мітусов Д.Є. як суб`єкт владних повноважень при накладанні адміністративного стягнення на позивача діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому прийняте ним рішення про накладання адміністративного стягнення є протиправними і підлягає скасуванню.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», ст.7,9,122,245,222,268,276,278,279,283 КУпАП, ст.2,5,9,72-79,90,242-246,262,268-272,286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектора поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мітусова Дмитра Євгеновича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову інспектора поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мітусова Дмитра Євгеновича ЕАк №1637197 від 18.10.2019р. про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. скасувати.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.А.Мурашова

14.11.2019