Справа № 607/20436/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10756/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року, головуючий суддя Мірінович У.А., ухвалене у м. Тернополі, повний текст якого складено 25.07.2019 року, у справі за адміністративним позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області звернулось в суд з позовом до управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 24.09.2018 року ВП №56852016.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 року виконано позивачем у добровільному порядку на підставі розпорядження № 813452 від 13.04.2018 року. Зокрема, зазначеним розпорядженням поновлено нарахування та виплату пенсії з 01.04.2018 року. При цьому, пенсію за попередні періоди з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року позивач нарахував, однак не виплатив, оскільки така виплата здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 (далі - Порядок №365), пунктом 15 якого визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 56852016 щодо виконання зазначеного виконавчого листа, в тому числі на дату винесення оскарженої постанови не було затверджено відповідного порядку щодо виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, та у зв`язку із виконанням рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося із запитом до Пенсійного фонду України, в якому просило виділити додаткові кошти для виплати ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії в сумі 47 404,93 грн. нарахованої на виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2018 року. На підставі чого, ОСОБА_1 одержав відкладену доплату пенсії за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 47 404,93 грн. у березні 2019 році. Відмітив, що поточні виплати згідно рішення суду здійснюються у встановлений строк та у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи те, що рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 року виконано позивачем у добровільному порядку, а також те, що невиплата пенсії за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 47 404,93 грн. ОСОБА_1 відбулась не звини позивача, а через відсутність бюджетного та іншого фінансування, позивач вважав, що рішення суду в цілому у встановлений державним виконавцем строк не виконав з поважних причин, а тому відповідач безпідставно виніс оскаржену постанову.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року адміністративний позов задоволено; постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ВП № 56852016 від 24.09.2018 року про накладення штрафу на Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в розмірі 10 200 грн. - скасовано.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГТУЮ у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що інформація щодо виконання виконавчого листа на адресу відповідача не надходила, відтак державним виконавцем правомірно винесену оскаржену постанову про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.02.2015 року перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області як внутрішньо переміщена особа.

26.07.2018 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 607/15936/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11.05.2018 року, винесено постанову ВП № 56852016 про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Зазначеним виконавчим листом зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити виниклу заборгованість, починаючи з 02.10.2017 року.

Враховуючи те, що позивач у встановлений державним виконавцем строк не виконав рішення суду, державний виконавець 21.08.2018 року винесено постанову ВП № 56852016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5 100 грн.

Водночас, зазначеною постановою та вимогою виконавця від 21.08.2018 року № 5306/03.3-32 зобов`язано позивача виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Враховуючи те, що позивач у встановлений державним виконавцем строк не виконав рішення суду, державним виконавцем 24.09.2018 року винесено постанову ВП № 56852016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10 200 грн.

На виконання рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 року, позивач поновив нарахування та виплату такої пенсії з 01.04.2018 року, що підтверджується розпорядженням № 813452 від 13.04.2018 року (арк. справи 9-12). При цьому, пенсію за попередні періоди з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року позивач нарахував, однак не виплатив через відсутність бюджетного та іншого фінансування.

На підставі чого, Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося із запитом до Пенсійного фонду України, в якому просило виділити додаткові кошти для виплати ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 47 404,93 грн. нарахованої на виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2018 року. Надалі, ОСОБА_1 одержав заборговану пенсію за вказаний період в сумі 47 404,93 грн. у березні 2019 року.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, відтак оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 26 Закону визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ від 22.12.2014 року №28-2 (далі Положення), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до підпунктів 2, 4 пункту 4 Положення, основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством; планування доходів та видатків коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечення виконання бюджету ПФУ.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 757/29541/14-а.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 року, позивач поновив нарахування та виплату такої пенсії з 01.04.2018 року, що підтверджується розпорядженням № 813452 від 13.04.2018 (арк. справи 9-12). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач добровільно виконав рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 ще до винесення державним виконавцем постанови ВП № 56852016 від 26.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження та до винесення оскарженої постанови.

При цьому, пенсію за попередні періоди з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року позивач також нарахував відповідно до розпорядження №813452 від 13.04.2018 року, однак не виплатив через відсутність бюджетного та іншого фінансування

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що виплата соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи слідує, що в даному випадку позивач не міг виконати рішення суду в частині виплати заборгованості зі сплати нарахованої пенсії за попередні періоди з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року через відсутність бюджетного та іншого фінансування, та окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, та таку виплату позивач здійснено у березні 2019 році після отримання відповідних коштів від Пенсійного фонду України (лист Пенсійного фонду України № 4219/02-22).

Таким чином, враховуючи те, що рішення суду в частині поновлення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.10.2017 року виконано позивачем у добровільному порядку, а також те, що вчасна невиплата заборгованої пенсії за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 47 404,93 грн. ОСОБА_1 відбулась не з вини позивача, а через відсутність бюджетного та іншого фінансування, та при цьому, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач рішення суд у зазначеній частині у встановлений державним виконавцем строк не виконав з поважних причин. Тобто, позивач виконав рішення суду в тій частині, в якій був профінансований відповідними коштами для виплати тої чи іншої пенсії, а тому з його сторони відсутнє невиконання судового рішення з неповажних причин.

При цьому, невиконання відповідачем вимог частин 1 та 3 статті 18 Закону унеможливило останнього провести об`єктивну перевірку щодо правильності та повноти виконання рішення суду, в тому числі наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення боржником, оскільки обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин.

Крім цього, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року, як на підтвердження правомірності накладення відповідачем штрафу, оскільки підставою для відмови в задоволенні позовних вимог було звернення із позовом до неналежного відповідача.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі №607/20436/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 15.11.2019 року.