Справа № 760/9461/19
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/760/809/19
В справі № 760/9461/19-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Гак Г.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Кравчука Владислава Руслановича, Управління патрульної поліції у Київській області про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- визнати протиправними дії Інспектора Управління патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Кравчука Владислава Руслановича;

- визнати незаконною та скасувати постанову серії ТАВ № 995120 від 17 березня 2019 року про адміністративне правопорушення.

Посилається в позові на те, що 17 березня 2019 року він рухався транспортним засобом по автодорозі Київ - Одеса та був зупинений відповідачем.

Зазначеною посадовою особою відносно нього була винесена постанова серії ТАВ № 995120,якою він був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення п. 12.5 Правил дорожнього руху, тобто порушення швидкісного режиму в житловій та пішохідній зонах.

Зазначає, що на автодорозі М05 Київ - Одеса, де його було зупинено, відсутні як житлова, так і пішохідна зона, з огляду на що він не мав можливості рухатися в цих зонах та не міг перевищити швидкість руху, визначену для таких зон, та тим самим порушити п. 12,5 ПДР України.

Крім цього, в постанові зазначено, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалась спецприладом TRUCAM ТС 0007891.

Він не погоджується як з правопорушенням, та вимірюваннями швидкості руху, оскільки автомобіль рухався в потоці автомобілів, які рухалися у попутному та зустрічному напрямках, у зв`язку з чим є обґрунтовані підставі не довіряти технічному приладу вимірювання швидкості.

Крім того, відповідач при винесенні постанови не надав документи про сертифікацію вимірювача, а його швидкість була допустимою.

Вважає також, що використання лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TRUCAM, який був зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12, є неправомірним у зв`язку з виключенням даного типу засобу вимірювальної техніки з Державного реєстру наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02 листопада 2015 року.

Виходячи з цього, просить задовольнити адміністративний позов.

Ухвалою суду від 3 квітня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідачі отримали копії ухвали про відкриття провадження в справі відповідно 23 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року.

24 квітня 2019 року від імені відповідачів надійшов відзив їх представника, в якому проти задоволення позову останній заперечував.

Посилається на те, що відповідно до постанови 17 березня 2019 року о 16 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Hyundai Tucson, н.з. НОМЕР_1 , на 16 км автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса рухався в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» зі швидкістю 82 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 32 км/год (швидкість вимірювалась спецприладом ТRUСАМ ТС 000789), чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок цього ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (пункт 12.4 ПДР).

Зазначає, що позивач при керуванні транспортним засобом порушив пункт 12.4 ПДР, в електронній постанові помилково через технічні причини було відображено пункт 12.5 ПДР.

Проте в самій фабулі вчиненого позивачем правопорушення чітко вказано, що він порушив швидкісний режим в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту».

Також слід зазначити, що з запису відеореєстратора відповідача можна чітко встановити, що на місці зупинки та винесення постанови позивачу було чітко повідомлено, яке правопорушення він вчинив та ознайомлено з правами, а тому вказаний недолік постанови не міг вплинути на його права та обов`язки, не являється суттєвим порушенням з боку суб`єкта владних повноважень, який міг би бути підставою для скасування вмотивованого та зваженого рішення, яке не оскаржувалося та не заперечувалось позивачем при його прийнятті.

В постанові зазначено, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалась спецприладом TruCam LТІ 20/20, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

В лазерному вимірювачі швидкості TruCam LTI 20/20, згідно експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 № 04/02/03-3008 з терміном до 27.09.2021 року, правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Тому достовірність інформації про порушення Правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

З огляду на вищевикладене, пристрої TruCam, за умови позитивних результатів їх перевірки, дозволяється використовувати для фіксації швидкості транспортних засобів.

Докази, отримані шляхом такої фіксації, є належними та допустимими в ході адміністративного судочинства для підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 17 березня 2019 року відповідачем була винесена постанова серії ТАВ № 995120 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

З постанови вбачається, що 17 березня 2019 року о 16 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Hyundai Tucson, н.з. НОМЕР_1 , на 16 км автомобільної дороги М-05 Київ- Одеса рухався в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» зі швидкістю 82 км/год, тобто перевищив дозволену швидкість на 32 км/год, чим порушив п. п. 12.4 ПДР України.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, з оспорюваної позивачем постанови вбачається, що він, у порушення п. 12.5 ПДР України, рухався в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» зі швидкістю 82 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 32 км/год.

Відповідно до Правил дорожнього руху таке правопорушення кваліфікується за п.12.4.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

З наданих представником відповідачів доказів вбачається, що позивач перевищив швидкість на 32 км/год.

Підставою для винесення постанови став встановлений відповідачем факт, що позивач рухався зі швидкістю 82 км/год, при цьому перевищував встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Швидкість вимірювалася пристроєм TruCam ТС00789.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 даного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В статті 258 КУпАП зазначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

В частині 2 даної статті зазначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Перевищення такої швидкості тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» вимірюванням вважається процес експериментального визначення одного або декількох значень величини, які можуть бути обґрунтовано приписані величині.

Результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Методики вимірювань у сфері законодавчо регульованої метрології, що є обов`язковими до застосування, визначаються в нормативно-правових актах або в нормативних документах, на які є відповідні посилання в нормативно-правових актах.

Результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Згідно з ч.1 2 ст. 8 Закону у сфері законодавчорегульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

З матеріалів справи вбачається, що вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, що використовувався під час фіксації дій позивача, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29 серпня 2012 року.

Судом встановлено та підтверджується наданим до суду Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13822, чинним до 15 листопада 2019 року, виданим ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості Trucam LTI 20/20 № ТС000789, є придатним до застосування.

Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - Trucam LTI 20/20 , спроможний робити фото та відеозйомку в автоматичному режимі, його покази можливо розцінювати як беззастережний доказ у справі.

З експертного висновку від 27 вересня 2018 року Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації вбачається, що в лазерному вимірювачі швидкості LTI 20-20 TruCAM правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 із довжиною ключа 256біт.

Об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19 лютого 2002 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04 березня 2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14 червня 2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Згідно з п.п. 2.5 даного Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 2.6 Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02 листопада 2015 року були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: пунктом 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх перевірки.

Тобто, виключення з Державного реєстру на підставі даного наказу типу засобу вимірювальної техніки вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, не встановлює неможливість його використання.

Оскільки прилад TruCAM було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства України.

Таким чином, твердження позивача в цій частині в обґрунтування незаконності його використання відповідачем судом до уваги не приймаються.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення (перевищення встановленої швидкості), представником відповідачів надані фото з засобу TruCам LTI 20/20, DVD диск з фото та відеозаписами приладу, на якому, за поясненням представника відповідачів, зафіксований автомобіль позивача, та DVD диск з записами відеореєстратора службового автомобіля відповідача.

В той же час, з долучених до пояснень фото вбачається, що швидкість автомобіля зафіксована на відстані 134,4 м, а марка та реєстраційний номер автомобіля, зображеного на фото, світиться білою рискою, а тому неможливо достовірно ідентифікувати автомобіль, а тому надані фото не можуть бути належними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З долучених представником відповідачів DVD дисків також неможливо встановити факт перевищення швидкості, оскільки на одному з них зображено роздивляння сторонами вимірювального засобу, а на іншому - оформлення самої постанови.

Інших доказів фіксування перевищення позивачем при керуванні транспортним засобом швидкості матеріали справи не містять, а надані представником відповідача докази не дають можливості однозначно стверджувати це.

Що стосується розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП посадовими особами національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу.

Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За змістом ч. 1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у пункті 2.4 рішення від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З викладеного випливає, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

Виходячи з цього твердження позивача і в цій частині суд не приймає до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи викладене вище та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б давали можливість однозначно ідентифікувати порушення позивачем Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку про скасування постанови та закриття провадження в справі.

Що стосується вимоги про визнання дій відповідача при винесенні постанови протиправними, суд виходить з того, що відповідач при винесенні постанови діяв у межах, визначених законом.

Порядок та місце розгляду справи та винесення постанови здійснено з дотриманням вимог закону та прав позивача.

Та обставина, що надані представником відповідачів докази не дали суду змоги однозначно ідентифікувати порушення позивачем ПДР, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку про скасування постанови,не є підставою для висновку про протиправність дій відповідача при її винесенні.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122 ч. 2, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ТАВ № 995120 від 17 березня 2019 року, винесену Інспектором патрульної поліції м. Біла Церква Кравчуком Владиславом Руслановичем за ч.1 ст.122 КУпАП.

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва