Справа № 381/4848/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа №381/4848/16-а

адміністративне провадження №К/9901/45136/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2016 (головуючий судді Буймова Л.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Вівдиченко Т.Р., суддів Мамчура Я.С., Собків Я.М.)

у справі №381/4848/16

за позовом ОСОБА_1

до Фастівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив визнати протиправним порушення з боку відповідача відносно нього вимог ст. 22, 46 Конституції України щодо виплати пенсії та зобов`язати відповідача негайно поновити його права щодо отримання ним державної пенсії, як інваліду-ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, здійснивши відповідний перерахунок та забезпечити фінансування та виплату пенсії.

2. Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017, у задоволенні позову відмовлено.

3. У касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом ІІ групи довічно, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

5. До листопада 2011 року позивач отримував державну пенсію як інвалід-ліквідатор ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком.

6. Розмір пенсії позивача на той час було визначено відповідно до ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

7. З грудня 2011 року відповідач виплачує пенсію позивачу відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 (далі - Постанова КМУ № 1210).

8. Після зменшення розміру пенсії у зв`язку зі змінами, внесеними Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про проведення нарахування та виплати належних державних пенсій як інваліду-ліквідатору ЧАЕС, у відповідності до Конституції України.

9. Листом від 01.12.2016 № 376/Т-01 Фастівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області в задоволенні заяви позивача було відмовлено.

10. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) є чинним і підлягає виконанню, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався.

12. Беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України», суди визнали безпідставними доводи позивача про звуження його прав та соціальних гарантій, з посиланням на положення статей 22, 46 Конституції України.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. Позивач у касаційній скарзі наголошує, що дії відповідача при визначені розміру пенсії позивачу відповідно до постанови Уряду порушують норми ч. 3 ст. 22 Конституції України, за правилами якої не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

14. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій відмовились поновити права позивача, мотивуючи це змінами в пенсійному законодавстві України.

15. Водночас, на переконання скаржника, посилання судів першої та апеляційної інстанцій на постанови Уряду, нові редакції законів міжнародні акти є недоречними, оскільки вони не розповсюджуються на спірні правовідносини.

16. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

18. Як вже зазначено вище, предметом даного спору є правомірність дій відповідача щодо виплати пенсії позивача відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII у розмірах, встановлених Постановою КМУ № 1210.

19. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

20. Так, у постанові від 25.10.2018 (справа №629/4075/16) Верховний Суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача при нарахуванні та виплаті пенсій позивачеві (основної та додаткової) відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII у розмірах, встановлених Постановою КМУ № 1210.

21. Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від вказаного правового висновку.

22. Враховуючи наведене, зважаючи на той факт, що правовідносини у цій справі цілком тотожні зазначеній вище справі №629/4075/16, беручи до уваги практику Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

23. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

24. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 у справі №381/4848/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб