Справа № 360/2294/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cудді Першого апеляційного адміністративного суду Міронової Г. М.стосовно рішення по справі № 360/2294/19
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року у справі № 360/2294/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції - задоволено.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року у справі № 360/2294/19 - скасовано.

Прийнято нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ГУ Національної поліції в Луганській області на користь позивача ОСОБА_1 , винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 по 10 жовтня 2016 року у загальному розмірі 66074,51 грн., з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів - відмовлено.

Перший апеляційний адміністративний суд керувався тим, що доказів на підтвердження безпосередньої участі позивача у період з 07 листопада 2015 року по 10 жовтня 2016 року в антитерористичних операціях та у воєнних конфліктах, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтвердження яких визначається переліком документів визначених пунктами 6 та 7 розділу ІІ Порядку № 49 суду не надано як в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції.

Суд не прийняв в якості доказів безпосередньої участі позивача в АТО накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 01.10.2015 року № 274, від 17.11.2015 року № 321, від 07.12.2015 року № 341 та від 22.10.2016 року № 296дск щодо лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який у період з 12.09.2015 по 07.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 11.10.2016 року перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, з 11.10.2016 року позивача виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції (а.с. 55-64).

А також довідку від 15.03.2019 року № А-330 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Головне управління Національної поліції в Луганській області підтвердило, що він дійсно в період з 12.09.2015 року по 07.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 11.10.2016 року безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області (а.с. 8).

Суд апеляційної інстанції не врахував,що позивачеві здійснювалась часткова оплата за участь в АТО за січень-квітень 2016 року (а.с. 9).

В постанові вказано на відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в антитерористичній операції, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичній операції, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичній операції, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення невиплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Суд апеляційної інстанції погодився з аргументацією апеляційної скарги відповідача і послався на практику Верховного Суду в певних справах.

Правова аргументація постанови суду апеляційної інстанції є суперечною, оскільки правова позиція Верховного Суду не є сталою.

В постанові Верховного Суд від 26 вересня 2019 року у справі № 812/1327/17 вказано на три чинника, які є підставою для задоволення позову, а саме:

1. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

2. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до додатку в розділі «Луганська область» пункт 1. «Міста обласного значення» п/п номер 7, зокрема, зазначено м. Лисичанськ).

3. Пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Позивач має статус учасника бойових дій, посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.11.2016 (а.с. 7).

З таким самим мотивуванням є постанова Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 812/1512/17, якою скасована постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 і рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено в силі (я входила до складу колегії суддів, що розглядала цю справу).

Вважаю, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягало залишенню без змін з мотивів, наведених вище.

Постанова Першого апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з підстав, вказаних в мотивувальній частині, є помилковою.

Суддя Г.М. Міронова