Справа № 160/7437/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року Справа № 160/7437/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії,
02.08.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської районної державної адміністрації, що полягає у не наданні відповідей на письмові зареєстровані заяви за вх. № 70 від 08.08.2018 року та за вх. № 46 від 12.04.2019 року ОСОБА_1 , чим здійснено порушення Законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації»;
- зобов`язати Дніпровську районну державну адміністрацію надати відповідь на заяви вх. № 70 від 08.08.2018 року та вх. № 46 від 12.04.2019 року ОСОБА_1 ; в даних відповідях обов`язково надати відповіді на поставлені питання у повному обсязі;
- стягнути з Дніпровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 08.08.2018 року ОСОБА_1 подано до Дніпровської районної державної адміністрації заяву за вх.№70 про надання інформації на поставлені питання. Однак, відповіді на заяву від 08.08.2018 року не отримано, у зв`язку з чим позивачем ініційовано запит до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Лише з відповіді від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини позивач дізналася, що на її звернення від 08.08.2018 року вх.№70 Дніпровською районною державною адміністрацією було надано відповідь за вих.№3/23-2239, яка направлена простим поштовим відправленням. Позивач зазначила, що відповіді від Дніпровської районної державної адміністрації заяву не отримувала, копію цієї відповіді отримала лише від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Більш того, при особистому зверненні 12.04.2019 року до Дніпровської районної державної адміністрації, працівниками канцелярії установи не знайдено дублікату цієї відповіді. 12.04.2019 року позивачем подана повторна заява Дніпровської районної державної адміністрації, відповіді на яку також не отримано. Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у розгляді заяв в належний спосіб та ненадання відповіді, що є порушенням положень ст.ст. 1, 7, 10, 11-19 Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про публічну інформацію», просить відновити порушене право.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/7437/19 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
05.11.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та надуманими, відповідач не порушував права та інтереси позивача, а здійснює свою діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства України. Так, 08.08.2018 року позивач звернулась до Дніпровської районної державної адміністрації із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян». Заяву зареєстровано в Журналі реєстрації вхідної документації сектору по роботі зі зверненнями громадян, яку відповідно до статей 19 та 20 Закону України «Про звернення громадян», в межах своїх повноважень та у встановлені терміни розглянуто та надано обґрунтовану відповідь. Відповідь на заяву від 08.08.2018 року за вих. №3/23-2239 від 10.09.2018 року з поясненнями по кожному поставленому заявником питанню направлено ОСОБА_1 простим поштовим відправленням, що підтверджується реєстром відправлень за відповідну дату. Також надання відповіді за заяву від 08.08.2018 року зафіксовано у журналі реєстрації вихідної документації, ведення якого передбачено номенклатурою справ апарату райдержадміністрації. Щодо особистого звернення 12.04.2019 року позивача до працівників райдержадміністрації, відповідач зауважив, що на момент особистого звернення позивача до сектору по роботі зі зверненнями громадян, уповноважений працівник в особі завідувача сектору по роботі зі зверненнями громадян була на плановій виїзній перевірці в Обухівській селищній раді, а провідний інспектор, який знаходився на робочому місці не уповноважений видавати відповіді заявниками відповідно до посадової інструкції. На звернення позивача від 12.04.2019 року надано відповідь від 19.04.2019 року за вих.№3/23-1047, який також направлений позивачу простим поштовим відправленням, що підтверджується Журналом реєстрації вихідної кореспонденції на 2019 рік. Відповідач зазначив, що у зв`язку з відсутністю фінансового забезпечення направлення поштової кореспонденції рекомендованими листами в райдержадміністрації тимчасово припинено. Також відповідачем зауважено, що позивачем не надано належних доказів щодо втрат матеріального характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, а першочергово, не надано доказів та не доведено порушення відповідачем права та законних інтересів позивача. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
08.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою, в якій просила відповідача надати відповіді на наступні питання, а саме:
1) за чий рахунок повинні здійснювати утримання та розвиток садове товариство «Цветок»;
2) які видатки можна віднести до ст. 23 Закону України «Про громадські об`єднання», на які може розраховувати садове товариство за рахунок бюджетних коштів;
3) ким вирішувати питання щодо пуску маршрутки до садового товариства з м. Дніпропетровськ, маючі відповідь з Підгородненської міської ради про те, що ми не знаходимось у них на балансі для здійснення фінансування;
4) яким чином можна отримати нормативно-грошову оцінки на виділену земельну у садовому товаристві.
Відповідь позивач просила направити рекомендованим листом на адресу, вказану у шапці заяви, а саме: АДРЕСА_1 , попередньо попередивши по телефону про готовність відповіді.
Заява ОСОБА_1 зареєстрована 08.08.2018 року за вх.№70, про що вчинено відповідну відмітку в Журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли до РДА та на особистому прийомі за 2018 рік.
Згідно з листом від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239, наданим відповідачем до відзиву, Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області підготовлено відповідь на заяву №70 від 08.08.2018 року, що має наступний зміст:
"Стосовно питання видатків, що охоплюються ст. 23 Закону України «Про громадські об`єднання», необхідно ознайомитись з рішенням сесії відповідного органу місцевого самоврядування, в частині наявності коштів для цільового використання.
Стосовно питання організації підвозу членів садівничих товариств пропонуємо звернутись до транспортного відділу Підгородненської міської ради.
Щодо нормативної грошової оцінки землі повідомляємо, що у відповідності до ст. 13 обов`язкове проведення нормативної грошової оцінки земель ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
У відповідності до ст. 15 Закону України «Про землеустрій» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Управління Держгеокадастру не надало витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за межами населених пунктів через те, що вона не проведена, не створена технічна документація для надання витягу.
Стосовно розпорядника земельних ділянок за межами населеного пункту. У відповідності до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Стосовно питання про визначення розміру земельного податку повідомляємо, що розмір земельного податку встановлюється рішеннями органів місцевого самоврядування на їх території, а оскільки земельні ділянки означені у заяві знаходяться за межами населеного пункту, але на території Підгородненської міської ради, саме рішенням сесії ради визначається розмір земельного податку, відповідно до положень Податкового кодексу України".
Згідно з витягом з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції (розпочато 04.01.2018 року - закінчено 29.12.2018 року) копію листа від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239 Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області направлено позивачу 10.09.2018 року на адресу, зазначену у заяві від 08.08.2018 року вх.№70.
12.02.2019 року, не отримавши відповіді на заяву від 08.08.2018 року, ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою про вжиття заходів до осіб, які порушили Закон України «Про звернення громадян» та про отримання відповіді на звернення.
25.03.2019 року Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листом від 25.03.2019 року вих.201 повідомлено позивачу, що проведеною перевіркою встановлено, що на звернення від 08.08.2018 року №70 Дніпровською районною державною адміністрацією надано відповідь за вих.№3/23-2239, яка направлена простим поштовим відправленням, копія відповіді за вих.№3/23-2239 від 10.09.2018 року додається.
Лист Дніпровської районної державної адміністрації від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239, примірник якого наданий Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, має наступний зміст:
«Розглянувши заяву від 08 серпня 2018 року №70 стосовно надання роз`яснень, які виходять за межі повноважень райдержадміністрації та правової допомоги у вирішенні порушених питань, зазначаємо наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження Дніпровської районної державної адміністрації чітко визначені Законом України «Про місцеві державні адміністрації».
З метою посилення соціальних гарантій шляхом розширення кола осіб, які мають право на гарантовану державою безоплатну первинну та вторинну правову допомогу, Міністерством юстиції України було запроваджено програму, яка спрямована, б першу чергу, на забезпечення потреб громадян у якісній безоплатній правовій допомозі, та створено Слобожанське бюро безоплатної правової допомоги, яке знаходиться за адресою: Дніпровський район, смт. Слобожанське , вул . В. Сухомлинського, 42 , до повноважень якого входить безоплатний захист порушених прав громадян та юридичний супровід у судових органах. Вам необхідно звернутися за правовою допомогою до уповноваженого державою органу - Слобожанське бюро безоплатної правової допомоги».
12.04.2019 року позивач повторно звернулась до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою, яка зареєстрована за вх.№46, про що вчинено відповідну відмітку в Журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли до РДА та на особистому прийомі за 2019 рік, за порядковим номером 46.
Згідно з листом від 19.04.2019 року за вих.№3/23-1047, що долучено відповідачем до відзиву, Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області підготовлено відповідь на заяву вх.№46 від 12.04.2019 року.
Згідно з витягом з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції (розпочато 02.01.2019 року - ...) та реєстру відправки кореспонденції за квітень-травень 2019 року, наданих відповідачем до відзиву, копію листа від 19.04.2019 року за вих.№3/23-1047 направлено позивачу 19.04.2019 року простим поштовим відправленням на адресу, зазначену у заяві від 12.04.2019 року вх.№46.
Не погодившись з діями відповідача, які полягають у порушенні Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області вимог Законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації» щодо ненадання відповіді на заяви від 08.08.2018 року та від 12.04.2019 року, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з преамбулою Закону України «Про інформацію» цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Суб`єктами інформаційних відносин є фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Статтею 10 Закону України «Про інформацію» визначено, що за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян».
Частиною 1 статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 2 статті 7 Закону № 393/96-ВР).
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (частина 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР).
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (частина 3 статті 15 Закону №393/96-ВР).
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація забезпечує розгляд звернень громадян та їх об`єднань, контролює стан цієї роботи в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в організаціях і установах, розташованих на відповідній території.
Місцеві державні адміністрації забезпечують додержання прав і свобод громадян.
Відповідно до частин 1, 2 статті 38 зазначеного Закону громадяни звертаються до місцевих державних адміністрацій у вирішенні питань, що належать до сфери повноважень місцевих державних адміністрацій. Посадові особи місцевих державних адміністрацій зобов`язані розглянути звернення громадян і не пізніше ніж у визначений законом термін прийняти рішення або дати обґрунтовану відповідь.
Згідно зі статтею 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (частина 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР).
Згідно з частинами 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтями 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Законодавець чітко визначив, що відповідач як місцевий орган виконавчої влади забезпечує розгляд звернень громадян та їх об`єднань, а посадові особи місцевих державних адміністрацій зобов`язані розглянути звернення громадян і не пізніше ніж у визначений законом термін прийняти рішення або дати обґрунтовану відповідь.
При цьому, обов`язковою вимогою до змісту вказаних рішень є вмотивованість відповіді органу державної влади та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення у разі відмови в задоволенні вимог.
У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач двічі зверталась до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявами від 08.08.2018 р. та від 12.04.2019 р.
Заяви ОСОБА_1 зареєстровані в Дніпровській районній державній адміністрації Дніпропетровської області в належний спосіб, що підтверджено витягом з Журналів реєстрації звернень громадян, що надійшли до РДА та на особистому прийомі за 2018 рік та 2019 рік за порядковими номерами 70 та 46 відповідно.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначила про те, що відповідачем порушені її права, оскільки у передбачений законом строк, вона відповідь на заяви від 08.08.2018 року та від 12.04.2019 року не отримала, тому вважає дії відповідача щодо ненадання відповіді у передбачений законом строк на її заяви, необґрунтованими та протиправними, такими, що порушують її права у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації».
В обґрунтування доводів відзиву відповідачем зазначено, що відповіді на заяви ОСОБА_1 своєчасно направлені позивачу на адресу, що зазначена нею у заяві.
Проте, судом не враховуються такі доводи відповідача, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.
Так, щодо відповіді на звернення позивача від 08.08.2018 року за вх.№70 судом встановлено таке.
На підтвердження своєчасного направлення відповіді за заяву від 08.08.2018 року за вх.№70 відповідачем до відзиву надано копію листа Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239 на заяву №70 від 08.08.2018 року, що адресований ОСОБА_1 , та витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції (розпочато 04.01.2018 року - закінчено 29.12.2018 року) про реєстрацію вихідної документації за період з 10.09.2018 року по 18.09.2018 року.
Проте, реєстру відправки поштової кореспонденції Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області за вересень 2018 року на підтвердження направлення 10.09.2018 року ОСОБА_1 листа за вих.№3/23-2239 відповідачем не надано, як не надано і жодних відміток поштового відділення про прийом поштових відправлень відповідної календарної дати, що унеможливлює узгодження відомостей згідно з витягом з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції (розпочато 04.01.2018 року - закінчено 29.12.2018 року), та не спростовує доводи позивача щодо неотримання нею листа від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239.
Сумнівним є також і той факт, що матеріали справи містять два листи Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.09.2018 року за одним і тим самим вихідним номером 3/23-2239 на заяву №70 від 08.08.2018 року, зміст яких різниться.
Так, лист Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239, примірник якого наданий відповідачем до відзиву, має обґрунтування стосовно питання видатків, що охоплюються ст. 23 Закону України «Про громадські об`єднання», стосовно питання організації підвозу членів садівничих товариств запропоновано звернутись до транспортного відділу Підгородненської міської ради, щодо нормативної грошової оцінки землі, стосовно розпорядника земельних ділянок за межами населеного пункту та щодо питання про визначення розміру земельного податку.
Водночас, лист Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.09.2018 року за тим же вих.№3/23-2239 на заяву №70 від 08.08.2018 року, примірник якого отриманий з листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25.03.2019 року вих.201, містить лише роз`яснення права заявника звернутись за правовою допомогою до Слобожанського бюро безоплатної правової допомоги, у зв`язку з тим, що питання виходять за межі повноважень райдержадміністрації.
Отже, лист Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239, примірник якого наданий відповідачем на спростування доводів позивача, інший за змістом ніж лист Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.09.2018 року за тим же вих.№3/23-2239 на заяву №70 від 08.08.2018 року, примірник якого отриманий Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в рамках перевірки доводів, викладених у заяві ОСОБА_1 від 12.02.2019 року.
Відповідачем не надано суду обґрунтованих пояснень наявності двох різних листів від 10.09.2018 року за вих.№3/23-2239 на заяву позивача №70 від 08.08.2018 року, за підписом голови райдержадміністрації Суслович С.В .
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення позивачу саме тієї відповіді на її заяву від 08.08.2018 року, про яку зазначено відповідачем у відзиві.
Щодо направлення відповіді на заяву позивача від 12.04.2019 року за вх.№46 судом встановлено наступне.
На спростування доводів позивача про неотримання нею відповіді на заяву 12.04.2019 року за вх.№46 відповідачем надано копію листа Дніпровської районної державної адміністрації від 19.04.2019 року №3/23-1047, витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції (розпочато 02.01.2019 року - ...) за період реєстрації вихідної документації з 15.04.2019 року по 19.04.2019 року, а також реєстр відправки поштової кореспонденції за квітень-травень 2019 року.
Проте, реєстр відправки поштової кореспонденції за квітень-травень 2019 року не може бути взятий судом до уваги в якості доказу, оскільки не засвідчений належним чином, не містить печатки установи або відбитку печатки відповідного структурного підрозділу установи.
Суд зазначає, що правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 року №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.
Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених правил, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.
Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.
Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій».
У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.
На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».
Оскільки під засвідченням копії документа необхідно розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.
Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.05.2019 року № 160/7887/18.
З огляду на викладене, відповідачем не доведено направлення позивачу відповіді на її заяву від 12.04.2019 року.
Враховуючи вказане, суд вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України, чим допустив протиправну бездіяльність, що виразилась у ненаданні позивачу відповідей на письмові заяви, що зареєстровані за вх. № 70 від 08.08.2018 року та за вх. № 46 від 12.04.2019 року у порядку та у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».
Разом з тим, суд вважає, що позивач помилково посилається на порушення відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ від 13.01.2011 року.
Згідно з преамбулою цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Для вирішення питання щодо застосування до спірних правовідносин вказаного Закону необхідно з`ясувати чи є інформація, відомості про яку просила позивач у своїх заявах, публічною, а також те, чи є Дніпровська районна державна адміністрація розпорядником такої інформації.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
З аналізу цієї норми можна виокремити такі ознаки публічної інформації:
1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;
2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;
3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;
4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;
5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.
У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
Втім, інформація, відомості про яку просила позивач у своїх заявах, не має ознак публічної, оскільки інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків.
Таким чином, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює спірні правовідносини.
Щодо позовних вимог про стягнення з Дніпровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Частиною 3 статті 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що доводи, наведені у позовній заяві про те, що внаслідок протиправною бездіяльності відповідача, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, що вимагало великих додаткових витрат часу та сил, у зв`язку з чим вона понесла сильні та тривалі душевні хвилювання, в тому числі через незрозумілість своєї дольової участі у фінансуванні Садового товариства «Цветок» у вигляді членських внесків, на думку суду, не свідчать про заподіяння моральної шкоди, оскільки позивачем не зазначено, у чому саме вона полягала.
Крім того, позивачем не надано доказів понесення втрат немайнового характеру та не обґрунтовано розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.
Так, факт заподіяння моральної шкоди у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку під час розгляду справи непідтверджений.
Враховуючи викладене, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд робить висновок, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору, отже, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповідей на зареєстровані письмові заяви за вх. № 70 від 08.08.2018 року та за вх. № 46 від 12.04.2019 року.
Зобов`язати Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 вмотивовані відповіді на заяви вх. № 70 від 08.08.2018 року та вх. № 46 від 12.04.2019 року в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський