Справа № 766/7446/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 766/7446/19

Категорія: Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С. В.

Місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у якому просить

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті позивачу пенсії за лютий 2019 року;

стягнути з відповідача зазначену у позові моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та компенсацію втрати доходів у зв`язку із невиплатою пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що у лютому 2019 року органом ПФУ безпідставно не виплачено позивачу пенсію, що є порушенням вимог, встановлених ст. ст. 47, 49 Закону № 1058-IV та його права на пенсію. Позивач стверджує, що наведеними діями відповідач заподіяв ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із невиплатою пенсії.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пенсія за лютий 2019 року хоча й була виплачена у лютому, однак з порушенням строків її виплати, що викликало моральні страждання та є підставою для задоволення позовних вимог.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в органах ПФУ з 14.02.1997 року та отримує пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Від органів Державної міграційної служби до ГУ ПФУ в Херсонській області надійшла інформація про зміну позивачем паспорту, у зв`язку із чим, листом відповідача від 18.12.2018 року № 7046 ОСОБА_1 запрошено до органу ПФУ, вказано на необхідність мати при собі оригінали та копії паспорту, ідентифікаційного коду та трудової книжки.

18.01.2019 року уповноваженим працівником ГУ ПФУ в Херсонській області здійснено вихід на адресу позивача, що зазначена у матеріалах пенсійної справи АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акт. Згідно висновків акта, місцезнаходження будинку АДРЕСА_2 не виявлено.

Того ж дня листом від 18.01.2019 за № 747 року ОСОБА_1 відповідачем повідомлено про необхідність звернення до територіального органу ПФУ з документом, який посвідчує особу пенсіонера. Виклик мотивовано тим, що інформація про зміну позивачем паспорту, яка отримана відповідачем від органів ДМС, згідно приписів ст. 16 Закону № 1058 має повідомлятися органу ПФУ протягом 10 днів з моменту виникнення відповідних обставин, проте позивач не повідомив відповідача про наведені обставини протягом встановленого законодавцем строку. Зауважено, що у разі якщо позивачем не буде надано документу, який посвідчує особу до 25.01.2019 року, виплату пенсії буде припинено з 01.02.2019 року. Поновлення відбуватиметься за умови надання запитуваного документу.

Так як позивачем не виконано вимоги ГУ ПФУ в Херсонській області, вкладеної в листі від 18.01.2019 року, останнім винесено розпорядження від 23.01.2019 року, яким призупинено виплату позивачу пенсійного забезпечення згідно Акта від 18.01.2019 року.

Позивач вважає наведені дії органу ПФУ протиправними, такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення, що і стало підставою для його звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виплачено пенсію ОСОБА_1 за лютий 2019 року в строк, передбачений ст. 47 Закону № 1058, у зв`язку із чим, його право на належне пенсійне забезпечення хоча й було порушене незаконним зупиненням пенсійних виплат, проте вчасно поновлене відповідачем, а відтак вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу пенсії за лютий 2019 року, задоволенню не підлягає. Також, відмовив в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації, оскільки вона є похідною. При цьому зазначив, що позивачем не надано жодних документальних підтверджень розміру моральної шкоди, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині також відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач зупиняючи виплату позивачу пенсійного забезпечення посилався на приписи п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону № 1058

Згідно із ст. 16 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом і зобов`язана надавати на вимогу страхувальника, територіального органу Пенсійного фонду документи, що засвідчують відомості, які мають бути занесені або містяться в її персональній обліковій картці в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування і зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподання до органу ПФУ відомостей, передбачених положеннями пункту 3 ч. 2 ст. 16 Закону № 1058, не може бути підставою для зупинення пенсійних виплат. Такі підстави передбачені виключно ст. 49 Закону № 1058, а отже не виплачуючи позивачу пенсію, відповідач порушив вимоги ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Водночас, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав того, що відповідачем виплачено пенсію ОСОБА_1 за лютий 2019 року в строк, передбачений ст. 47 Закону № 1058, у зв`язку із чим, його право на належне пенсійне забезпечення хоча й було порушене незаконним зупиненням пенсійних виплат, проте вчасно поновлене відповідачем.

Зокрема матеріалами справи, а саме: рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області №71, витягом зі списку № 1 на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в ПАТ КБ Приватбанк від 15.02.2019 року, підтверджено, що територіальним органом ПФУ поновлено пенсійне забезпечення з 01.02.2019 року, та 15.02.2019 року нараховано і виплачено пенсію за лютий 2019 року в сумі 7944,29 грн., а відтак доводи апелянта що пенсія за лютий 2019 року хоча й була виплачена у лютому, однак з порушенням строків її виплати спростовується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи те що позивачу пенсію було виплачено у строки встановлені законодавством, а отже судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо компенсації втрати доходів у зв`язку із невиплатою пенсії.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обов`язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино - наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. При цьому, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду, на підтвердження розміру моральної шкоди, не надано жодних документальних підтверджень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, що вірно встановлено судом першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, отже відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 10 червня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено та підписано 15 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова