Справа № 1.380.2019.001963
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9289/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною відмови та скасування рішення,

суддя(і) у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення 12 год 30 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 29 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною відмову Львівської митниці ДФС (далі Митниця) від 01 квітня 2019 року № 6349/10/13-70-19/38 у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю;

- скасувати рішення Митниці від 19 березня 2019 року № UA 209000/2019/900004/2 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001963 позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Митницею не доведено наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення ФОП ОСОБА_1 митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів було надано. Це свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого Митницею рішення про коригування митної вартості товарів.

У апеляційній Митниця просить зазначене судове рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час здійснення митного контролю за МД від 15.03.2019 № UA209180/2019/016509 було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання було встановлено:

у комерційному інвойсі № 9/2019 від 12 березня 2019 року вказано, що оплата здійснюється протягом 60 днів, а у пункті 6.2 зовнішньоекономічного контракту від 21 січня 2019 року № 001/01/2019 протягом 80 днів;

виявлено розбіжності в банківських реквізитах між контрактом і рахунком-фактурою;

відповідно до пункту 4.2 контракту № 001/01/2019 від 21 січня 2019 року у ціну товару включено вартість упаковки, але у комерційному інвойсі № 9/2019 від 12 березня 2019 року відсутні дані щодо складових вартості товару.

Відповідно до вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України (далі МК) декларанту було виставлено вимогу про надання додаткових документів, однак він їх не подав і Митницею на підставі частини 6 статті 54 МК прийнято рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

На підставі частини 4 статті 57 МК Митницею було проведено консультацію з декларантом та прийнято оскаржуване рішення.

Висновок суду першої інстанції про те, що інвойс від 12 березня 2019 року №9/20 Н містить інформацію про ціну товару та товар і не потребує визначення складових митної вартості суперечить положенням частини 3 статті 53 та частини 10 статті 58 МК.

Окрім того, було виявлено розбіжності в банківських реквізитах між контрактом і рахунком-фактурою. Незважаючи на узгодження сторонами у пункті 1.4 Додаткової угоди № 1 від 15 березня 2019 року до контракту поставки № 001/01/2019 здійснення оплати на рахунок продавця PL378363, зазначення в комерційному інвойсі № 9/2019 від 12 березня 2019 року іншого рахунку продавця - НОМЕР_1 , оплату здійснено на рахунок PL510003.

Враховуючи наведене, у митного органу у зв`язку із наявністю розбіжностей в поданих документах були наявні підстави для витребовування додаткових документів, які не були подані, та винесення рішення про коригування митної вартості.

Поданий висновок експертного товарознавчого дослідження № 19/1/084 від 19 березня 2019 року містить методологічні недоліки і не може вважатися належним підтвердженням задекларованої митної вартості.

У поданих до митного оформлення CMR №52744 від 14 березня 2019 року відсутній підпис чи печатка відправника. Документальних підтверджень того, що товар був завантажений саме у Томашуві-Любельському у Митниці немає.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що декларантом було належним чином підтверджено вартість товару, що підлягав до декларування. Правильність встановлення митної вартості підтверджується також висновком судового експерта. Посилання апелянта на ненадання судом правової оцінки наявності підстав для витребування додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК, не відповідають дійсності.

Інвойс від 12 березня 2019 року № 9/2019 містить інформацію про ціну товару, який не потребує визначення складових митної вартості. Згідно з умовами контракту поставка товару здійснювалась на умовах відстрочення платежу. Тому зазначені відповідачем відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості. Посилання апелянта на невідповідність та хибність висновку товарознавчого дослідження є голослівним та не підтверджується жодними доказами.

Представник Митниці у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову відмовити.

Представник ФОП Курія Т.О. у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість вимог апелянта. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 21 січня 2019 року між ТОВ «НЕО-ТРЕЙД ГРУП» (Республіка Польща) (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) був укладений контракт поставки № 001/01/2019 на придбання товару. За умовами контракту ціна товару зазначається у фактурах, а оплата здійснюється протягом 80 календарних днів після одержання товару. Вартість тари входить до ціни товару, якщо інше не визначено Сторонами письмово під час погодження окремої партії поставки (а.с. 13-18).

Відповідно до фактури VAT 9/2019 (інвойс) ФОП ОСОБА_1 придбав у ТОВ «НЕО-ТРЕЙД ГРУП» батути SkyJump в кількості 12 штук за ціною 892,42 долари США на умовах післяоплати (а.с. 19).

Для здійснення митного оформлення товару позивач подав до митного органу митну декларацію № 209180/2019/016509 від 15 березня 2019 року, у якій визначив митну вартість товару у розмірі 892,42 доларів США за основним методом, тобто за ціною контракту щодо товару, який імпортуються (а.с. 22).

На підтвердження заявленої митної вартості разом з митною декларацією позивач подав наступні документи:

контракт від 21 січня 2019 року № 001/01/2019;

пакувальний лист № 12/2019 від 12 березня 2019 року;

рахунок-фактуру (інвойс) від 12 березня 2019 № 9/2019;

декларацію про походження товару 0271 від 12 березня 2019 року;

автотранспорту накладну № 0052744 від 14 березня 2019 року;

кошторис транспортних та відрядних витрат від 14 березня 2019 року б/н;

інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 3887692 від 15 березня 2019 року.

За результатами розгляду поданих ФОП ОСОБА_1 документів під час митного оформлення товару відповідач дійшов висновку про необґрунтованість обраного позивачем методу визначення митної вартості та 19 березня 2019 року прийняв оспорювань рішення про коригування митної вартості товарів № UA 209180/2019/00173, визначивши митну вартість за резервним методом згідно зі статтею 64 МК.

При цьому відповідачем зроблено висновок про неможливість визначення митної вартості імпортованих ФОП ОСОБА_1 товарів за ціною договору у зв`язку із неподанням ним документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, 19 березня 2019 року ФОП ОСОБА_1 подав митну декларацію № UA209180/2019/0017332 з пакетом документів, а саме:

контракт поставки № 001/01/2019 від 21 січня 2019 року та додаткову угоду № 1 до контракту

пакувальний лист № 12019 від 12 березня 2019 року;

рахунок-фактура (інвойс) від 12 березня 2019 року № 9/2019;

декларація про походження товару 0271 від 12 березня 2019 року;

автотранспортна накладна 0052744 від 14 березня 2019 року;

кошторис транспортних та відрядних витрат від 14 березня 2019 року б/н;

інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 3887692 від 15 березня 2019 року;

копію митної декларації країни відправлення 19PL301010E0212776;

митну декларацію № 209180/2019/016509 від 15 березня 2019 року,

рішення про коригування митної вартості товару від 19березня 2019 року № 209000/2019/900004/2;

картку відмови № UA209180/2019/00173 від 19 березня 2019 року.

25 березня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Митниці із листом, у якому просив врахувати подані ним під час декларування товару документи та долучив додаткові документи, а саме:

копію митної декларації № UA209180/2019/0017332;

копію рішення про коригування митної вартості;

копію підтвердження вивезення товару (Komunikat IE 599);

копії листа ФОП ОСОБА_2 Т.О ОСОБА_3 від 20 березня 2019 року та відповіді ТОВ «НЕО-ТРЕЙД ГРУП» від 21 березня 2019 року,

копію висновку експертного товарознавчого дослідження № 19/1/084 від 19 березня 2019 року,

копію платіжного доручення про оплату товару.

При цьому просив скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 19 березня 2019 року (а.с. 40).

01 квітня 2019 року Митниця листом № 6349/10/13-70-19/38 повідомила ФОП Курія Т.О. про залишення рішення про визначення митної вартості від 19 березня 2019 року № 209000/2019/900004/2 без змін (а.с. 41-43).

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів статті 49 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина 2 статті 52 МК).

Приписами статті 53 МК передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК).

Положеннями частини 3 статті 53 МК передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом із тим, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.

Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція була висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа 21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 МК, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У оспорюваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 19 березня 2019 року № UA209000/2019/900004/2 підставою для його прийняття зазначено те, що подані ФОП ОСОБА_1 документи для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, а саме: в комерційному інвойсі № 9/2019 від 12 березня 2019 року вказано, що оплата здійснюється протягом 60 днів, а у зовнішньоекономічному контракті від 21 січня 2019 року № 001/01/2019 у пункті 6.2 вказано, що оплата здійснюється протягом 80 днів. Виявлено розбіжності в банківських реквізитах між контрактом і рахунком-фактурою, а саме: відповідно до пункту 4.2 контракту № 001/01/2019 від 21 січня 2019 року у ціну товару включено вартість упаковки, але в товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі №9/201 від 12 березня 2019 року відсутні дані щодо складових вартості товару внаслідок чого не є можливим перевірити правильність визначення митної вартості товару.

На переконання апеляційного суду, посилання Митниці при прийнятті оспорюваного рішення про коригування митної вартості на виявленні розбіжностей у строках розрахунків за поставлений товар, як і на розбіжності у банківських реквізитах для оплати вартості товару, є безпідставними, оскільки за умовами зовнішньоекономічного контракту від 21 січня 2019 року № 001/01/2019 оплата за товар здійснюється після одержання товару і такі розбіжності жодним чином не впливають на визначення числового значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо відсутності у комерційному інвойсі № 9/201 від 12 березня 2019 року даних щодо складових вартості товару, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний товаросупровідний документ містить необхідні відомості щодо ціни, яка підлягає сплаті за товар. При цьому апеляційний суд підкреслює те, що у пункті 4.2 зазначеного зовнішньоекономічного контракту від 21 січня 2019 року № 001/01/2019 чітко передбачено те, що вартість тари за загальним правилом входить до ціни товару.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що вказані обставини не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать про те, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити ціну товару за основним методом. Відтак, вимоги Митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів є неправомірними, а коригування заявленої ФОП ОСОБА_1 митної вартості на цій підставі необґрунтованим.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Між тим, на переконання апеляційного суду, наявне у матеріалах справи рішення про коригування митної вартості товарів від 19 березня 2019 року № UA 209000/2019/900004/2 не може вважатися таким, що відповідає зазначеним вимогам закону через відсутність у ньому необхідної інформації.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що Митницею не доведено наявність у контролюючого органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення ФОП ОСОБА_4 Т ОСОБА_3 О ОСОБА_3 митної вартості товарів за першим методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів та протиправність оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів та відмови відповідача у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001963 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 15 листопада 2019 року.