Справа № 640/22317/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2019 року № 640/22317/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
Треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

- Державне бюро розслідувань; - Конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань;

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича , треті особи Державне бюро розслідувань, Конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань, в якому просив:

-визнати протиправними дії Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича щодо відмови в розгляді подання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18 липня 2018 року (вих. №113 від 18 липня 2018 року) в частині щодо ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Директора Державного бюро розслідувань Трубу Романа Михайловича розглянути подання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18 липня 2018 року (вих. №113 від 18 липня 2018 року) в частині щодо ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Директора Державного бюро розслідувань Трубу Романа Михайловича призначити ОСОБА_1 на посаду директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, як переможця конкурсу на зайняття вакантної посади згідно подання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18 липня 2018 року (вих. №113 від 18 липня 2018 року).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

В подальшому позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, в яких просив:

-визнати протиправними дії Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 на посаду директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, як переможця конкурсу на зайняття вакантної посади згідно подання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18 липня 2018 року (вих. №113 від 18 липня 2018 року);

-зобов`язати Директора Державного бюро розслідувань Трубу Романа Михайловича призначити ОСОБА_1 на посаду директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, як переможця конкурсу на зайняття вакантної посади згідно подання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18 липня 2018 року (вих. №113 від 18 липня 2018 року).

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що він приймав участь у конкурсі на зайняття вакантних посад директорів територіальних органів, керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань та рішенням Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18 липня 2018 року (протокол №64) позивача визнано переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

На вимогу листа Комісії від 02 серпня 2018 року №126 позивач направив 07 серпня 2018 року заяву про призначення та пакет документів на адресу Державного бюро розслідувань для організації спеціальної перевірки.

В подальшому, 28 серпня 2018 року на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань відповідачем було розміщено повідомлення про відмову розглядати питання щодо призначення 27 переможців конкурсу на керівні посади в ДБР, в тому числі й позивача. Водночас, 28 серпня 2018 року відповідачем скеровано позивачу листа №01-1492, у якому повідомлено, що у зв`язку із знищенням матеріалів проведеного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфу Директор ДБР позбавлений можливості розглянути питання про призначення позивача, як переможця конкурсу на посаду до Державного бюро розслідувань.

Аналогічного листа направлено на адресу Комісії, проте рішенням Комісії від 03 вересня 2018 року (протокол №65) повторно внесено подання Директору Державного бюро розслідувань Трубі Роману Михайловичу щодо призначення на посади директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань осіб, визначених рішенням цієї Комісії від 18 липня 2018 року для розгляду по суті та прийняття рішення.

14 вересня 2018 року позивач отримав листа №01-2619 за підписом Директора ДБР Труби Р.М. про те, що стосовно позивача опрацьовується подання Комісії та проводиться спеціальна перевірка, після чого буде прийнято остаточне рішення про можливість призначення на посаду.

16 січня 2019 року позивач отримав листа №01-48840 від 29 грудня 2018 року за підписом Директора ДБР Труби Р.М. , яким повідомлено позивача, що за результатами опрацювання подання Комісії було встановлено, що ОСОБА_1 не спроможний за своїми особистими, діловими та моральними якостями ефективно виконувати відповідні службові обов`язки директора територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві, в зв`язку з чим позивачу відмовлено у призначенні на посаду.

Позивач вважає дії Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича з приводу не призначення ОСОБА_1 , як переможця конкурсу на відповідну посаду протиправними, оскільки, на думку позивача, Директор ДБР Труба Р.М. мав лише видати відповідний наказ про призначення, іншими повноваженнями, зокрема щодо проведення додаткової перевірки, останній не наділений. Саме Комісія здійснює відбір кандидатів на посади в ДБР.

За таких обставин, позивач просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача зауважив, що повноваження Директора Державного бюро розслідувань щодо призначення на посади та звільнення з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань врегульовані, зокрема, статтями 10, 12, 13 Закону України «Про державне бюро розслідувань».

Водночас, статтями 14, 15 Закону України «Про державне бюро розслідувань» визначені підстави, за яких на службу до Державного бюро розслідувань можуть бути прийняті на конкурсній основі громадяни України та підстави, за яких особа не може бути призначена на посаду. За наявності чи відсутності таких умов Директор ДБР приймає відповідне рішення, яке є єдино можливим - призначити на відповідну посаду переможця конкурсу, або відмовити у призначенні. Прийняття одного з таких рішень є дискреційними повноваженнями Директора ДБР.

За наслідками опрацювання подання Конкурсної комісії від 18 липня 2018 року та аналізу рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі №214/6336/16-ц відповідач дійшов висновку про неспроможність позивача за своїми особистими, діловими та моральними якостями ефективно виконувати відповідні службові обов`язки директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Таким чином, представник відповідача вважає дії Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича такими, що відповідають вимогам Закону України «Про Державне бюро розслідувань», а тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Державного бюро розслідувань надав пояснення на уточнену позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за аналогічних підстав, що викладені у відзиві відповідача на позов.

Третьою особою - Конкурсною комісією з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань пояснень щодо позову не надано.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи Державного бюро розслідувань проти задоволення позову заперечив.

Третя особа Конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, працівників підрозділів внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань явку уповноваженого представника для участі у судовому засіданні не забезпечила.

Заслухавши доводи та заперечення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд перейшов до спрощеного (письмового) розгляду без виклику сторін.

Під час письмового провадження до суду 11 липня 2019 року надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №640/22317/18 до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №826/13518/18, яким зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, оформлене протоколом від 18 липня 2018 року №64, щодо затвердження результатів конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника Директора Державного бюро розслідувань, директорів територіальних органів та керівників внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань у частині затвердження результатів конкурсу на зайняття посади Директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

З метою з`ясування думки інших учасників справи стосовно заявленого представником відповідача клопотання про зупинення провадження у справі, судом 02 вересня 2019 року постановлено ухвалу, якою запропоновано учасникам справи надати свої пояснення.

Представник позивача на ухвалу суду від 02 вересня 2019 року надав пояснення, в яких заперечував проти зупинення провадження у даній справі.

11 жовтня 2019 року представником третьої особи Державного бюро розслідувань надані до суду додаткові пояснення, в яких представник вказав на внесені Законом України від 16 травня 2019 року №2720-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» зміни до Закону України «Про державне бюро розслідувань». Згідно з цими змінами, починаючи з 22 травня 2019 року кандидати на посаду директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань повинні перевірятися на відповідність кваліфікаційним вимогам, встановленим частиною першою статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

У відповідь на додаткові пояснення третьої особи представник позивача у своїх поясненнях від 18 жовтня 2019 року наголосив на конституційному принципі незворотності дії в часті нормативними актами. При цьому зауважив, що на час проведення конкурсу, за яким позивача визнано переможцем, діяв наказ Директора Державного бюро розслідувань від 26 лютого 2018 року №19, яким затверджені Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посади, та у відповідності з цими нормами кандидат перевірявся на відповідність кваліфікаційним вимогам. Тому доводи представника третьої особи вважає безпідставними.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні органи, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні та інші підрозділи. Організаційну структуру Державного бюро розслідувань затверджує Директор Державного бюро розслідувань за погодженням із Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 9 Закону).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої цієї статті для забезпечення виконання завдань Державного бюро розслідувань утворюються такі його територіальні управління, як зокрема територіальне управління, розташоване у місті Миколаєві, що поширює свою діяльність на Кіровоградську, Миколаївську, Одеську області.

В свою чергу, у відповідності зі статтею 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директори територіальних органів, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням Конкурсної комісії в порядку, передбаченому частинами другою - одинадцятою статті 11 цього Закону.

Частиною першою статті 10 Закону встановлено, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань відповідно до частини другої статті 12 цього Закону.

Повноваження Директора Державного бюро розслідувань визначені статтею 12 Закону.

Так, відповідно до частини першої статті 12 Закону, Директор Державного бюро розслідувань:

1) несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема законність здійснюваних Державним бюро розслідувань оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина;

2) організовує роботу Державного бюро розслідувань, визначає обов`язки першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань;

3) координує і контролює діяльність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань;

4) затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань;

5) визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у центральному апараті та територіальних органах Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами;

6) вносить на розгляд Президента України подання про відзначення державними нагородами України осіб рядового та начальницького складу, державних службовців та інших працівників Державного бюро розслідувань, а також осіб, які сприяють у виконанні покладених на нього завдань;

7) затверджує Положення про відомчі нагороди (медалі, нагрудні знаки, почесні грамоти тощо) для нагородження осіб рядового та начальницького складу, державних службовців та інших працівників Державного бюро розслідувань, а також осіб, які сприяють у виконанні покладених на нього завдань;

8) видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань;

9) призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань;

10) приймає рішення про розподіл бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Державне бюро розслідувань, та затверджує звіт про виконання цих рішень;

11) затверджує перспективні, поточні та оперативні плани роботи Державного бюро розслідувань;

12) встановлює порядок реєстрації, оброблення, зберігання та знищення відповідно до законодавства отриманої Державним бюро розслідувань інформації; вживає заходів із запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є Державне бюро розслідувань;

13) вирішує питання про заохочення працівників Державного бюро розслідувань;

14) присвоює у встановленому законодавством порядку ранги державних службовців працівникам Державного бюро розслідувань та спеціальні звання особам рядового і начальницького складу;

15) вносить на розгляд Президенту України подання про присвоєння спеціальних звань вищого начальницького складу Державного бюро розслідувань;

16) представляє Державне бюро розслідувань у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, а також органами іноземних держав, міжнародними організаціями тощо;

17) має право бути присутнім на засіданнях Верховної Ради України, її комітетів, тимчасових спеціальних та тимчасових слідчих комісій, а також брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях Кабінету Міністрів України;

18) забезпечує відкритість та прозорість діяльності Державного бюро розслідувань відповідно до цього Закону, звітує про діяльність Державного бюро розслідувань в порядку, визначеному цим Законом;

19) надає дозвіл на використання коштів фонду спеціальних оперативно-розшукових та слідчих дій Державного бюро розслідувань;

20) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами, у тому числі має право в межах своєї компетенції особисто реалізовувати повноваження Державного бюро розслідувань, визначені цим Законом.

З аналізу змісту вказаної статті вбачається, що Директор Державного бюро розслідувань наділений певним масивом повноважень, у межах виконання яких Директор Державного бюро розслідувань, як керівник, вживає заходів задля виконання функцій та завдань ввіреної йому установи.

Як вже було зазначено вище, призначення на посади в Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», здійснюється за результатами відкритого конкурсу, директори територіальних органів, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням Конкурсної комісії в порядку, передбаченому частинами другою - одинадцятою статті 11 цього Закону.

При цьому, поняттю «подання» не наведено тлумачення у Законі України «Про Державне бюро розслідувань». Поняття «подання», на думку суду, можливо тлумачити як прохання, пропозиція, звернення до відповідного суб`єкта, який, в свою чергу, наділений повноваженнями на вирішення питань, зазначених у такому поданні.

Отже подання не є тим розпорядчим актом, який підлягає до обов`язкового виконання. В іншому випадку нівелюється проведення процедури звернення з поданням і, відповідно, його розгляду суб`єктом, наділеним законодавством повноваженнями на вирішення питань, зазначених у зверненні.

Разом з тим, положення Закону України «Про Державне бюро розслідувань» не містять також і процедури розгляду Директором Державного бюро розслідування подання комісії щодо переможців конкурсу.

Закон не містить прямої норми щодо додаткового оцінювання кандидатів, які перемогли за результатами конкурсного відбору.

Разом із тим пункт 9 частини першої статті 12 Закону наділяє правом Директора ДБР призначати на посади та звільняти з посад працівників центрального апарату, директорів і заступників директорів територіальних органів ДБР. Таким чином, щодо зазначених посад директор Державного бюро розслідувань має право прийняти рішення щодо непризначення або призначення обраних конкурсною комісією кандидатів. А тому директор Державного бюро розслідувань має право на вивчення та розгляд документів, які стали підставою для подання конкурсною комісією певних кандидатів на посади до ДБР, та за відповідних причин - на відхилення внесеного подання.

Представником відповідача - Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича та Державного бюро розслідувань зазначалось, що під час опрацювання подання Конкурсної комісії щодо призначення директором територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_1 , були встановлені певні обставини, висвітлені в рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі №214/6336/16-ц, ухвалі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2017 року, за наслідками опрацювання яких керівник Державного бюро розслідування дійшов висновку, що ОСОБА_1 не спроможний за своїми особистими, діловими та моральними якостями ефективно виконувати відповідні службові обов`язки директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Суд звертає увагу на те, що призначення або відмова у призначенні на посаду є кадровим рішенням, що приймає Директор Державного бюро розслідувань на підставі наявної інформації, документів, перевірок, за наслідками особистої співбесіди тощо.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи кадрове рішення щодо відхилення кандидатури ОСОБА_1 як переможця конкурсу на зайняття посади директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, відповідач діяв у межах наданих йому статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Суд зазначає, що прийняття Директором Державного бюро розслідувань Трубою Романом Михайловичем кадрового рішення про непризначення позивача на посаду Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, є дискреційним повноваженням. Суд не вправі переймати на себе функції і повноваження директора Державного бюро розслідувань у вирішенні кадрових питань. Відповідно, суд не вправі зобов`язувати Директора Державного бюро розслідувань призначати чи не призначати певного кандидата на таку посаду.

Адміністративний суд згідно визначених Кодексом адміністративного судочинства України повноважень перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність тому, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідач по справі довів перед судом правомірність своїх дій.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є необгрунтованим, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко