Справа № 333/3230/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа №333/3230/17

адміністративне провадження №К/9901/23996/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017р. (судді - Юрко І.В., Гімон М.М., Чумак С.Ю.) у справі за її позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

-визнати неправомірними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня звільнення у відставку;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 21.09.2016 року.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач безпідставно відмовив їй у проведенні перерахунку грошового утримання зарахуванням допомоги на оздоровлення з моменту звернення, оскільки вважає, що допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці судді, входить до структури останньої і при виході у відставку має враховуватись в заробітну плату для обчислення грошового утримання.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2017р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 21.09.2016 р.

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 21.09.2016 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017р. постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2017р. скасовано та ухвалено нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду апеляційної інстанції не погодилась позивач, звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов`язкове державне страхування, враховуються в заробіток (дохід) особи застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Враховуючи, що матеріальна допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці судді відповідно до ст. 134 Закону №2453-VІ, з неї сплачується збір на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вона має входити і до складу щомісячного довічного грошового утримання судді.

Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В ході розгляду справи судами встановлено, що наказом від 20.09.2016р. №78-к позивача виключено із складу суддів апеляційного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви у відставку.

Позивач перебуває на обліку у відповідача, і з 21.09.2016р. їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 86% суддівської винагороди відповідно до ст. 141 Закону №2453-VI, з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. у справі №4-рп/2016.

В квітні 2017р. позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок призначеного довічного грошового утримання з урахуванням сум матеріальної допомоги, на підставі довідок апеляційного суду Запорізької області №07-50/135 та №07-50/32 від 25.04.2017р. про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 17.05.2017р. №60/Ж-1 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав такого перерахунку.

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила його до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу і з якої сплачено страхові внески, відноситься до складу грошового утримання судді і має враховуватись при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач правомірно відмовив позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням допомоги на оздоровлення, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди.

Апеляційний суд виходив з того, що порядок обчислення довічного грошового утримання не регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», а чітко визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним і не пов`язує розмір складових суддівської винагороди, що враховуються при обчисленні щомісячного грошового утримання судді із сплатою страхових внесків.

Крім того суд визнав безпідставним посилання позивача на висновки Верховного Суду України викладені в постановах від 20.02.2012р., 14.05.2013р., 18.05.2013р., 06.11.2013р., 04.03.2014р., 08.07.2015р. (справи №№21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 тощо), оскільки обставини у зазначених справах стосувались перерахунку пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу», разом з тим визначення та склад суддівської винагороди врегульований спеціальними законами та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені в касаційній скарзі, висновки суду апеляційної інстанції не спростовують і є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08.06.2016р. № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому в Рішенні від 11.10.2005р. №8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Статтею 141 Закону №2453-VI визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до статті 133 Закону №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.09.2016р. та діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного утримання.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

За такого правового регулювання матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Посилання позивача в обгрунтування касаційної скарги на п. 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.012004р. №5 є безпідставним, оскільки спеціальним законом, а саме Законом України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Також безпідставними є посилання на норми ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки застосування вказаних норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постановах Верховного Суду від 30.08.2018р. (справа №350/1511/17), від 27.06.2018р. (справа №750/6862/17), від 11.07.2019р. (справа 334/3253/17 (2-а/334/393/17)) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

Враховуючи, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то підстави для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з врахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні, а тому відповідач, відмовивши позивачу у здійсненні такого перерахунку, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 340, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук