Справа № 400/621/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/621/19

Головуючий в І інстанції: Малих О.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 21.06.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач Шеметенко Л.П.

судді Семенюка Г.В.

судді Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги від 14.02.2019 року № Ф-5216-17,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 року № Ф-5216-17 на загальну суму 24313,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 25.09.2007 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та 03.08.2010 року отримав ліцензію про право на здійснення діяльності арбітражним керуючим. Позивач зазначає, що він є самозайнятою особою та здійснює як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність одночасно, за одним видом економічної діяльності, та є платником єдиного внеску як фізична особа-підприємець. Позивач вважає, що не має обов`язку щодо обліку та сплати єдиного внеску із сум доходу, отриманого від його незалежної професійної діяльності, а нарахування ЄСВ здійснено в даному випадку за один і той самий період, що фактично є подвійним оподаткуванням.

На підставі викладеного позивач вважає, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Головне управління ДФС у Миколаївській області зазначило, що арбітражний керуючий, який здійснює свою діяльність індивідуально є самозайнятою особою, а фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, не може бути підприємцем у межах такої діяльності. Діяльність арбітражних керуючих не є підприємницькою діяльністю та не може здійснюватись фізичною особою-підприємцем. Разом з тим, згідно з нормами ПК України, для фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, не передбачено обмежень щодо одночасного здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Апелянт вважає, що фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно провадить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витрат отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності і здійснює окремо розрахунки з бюджетом.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що вимога про сплату недоїмки є правомірною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 25.09.2007 року був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1 .

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності позивача за КВЕД є 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

03.08.2010 року позивач отримав ліцензію серії АВ № 547702 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) безстроково.

15.04.2013 року позивачу змінено ліцензію на Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 84.

22.08.2013 року ОСОБА_1 був взятий на облік платників податків, як фізична особа-підприємець, арбітражний керуючий в ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів, що підтверджується довідкою Форми № 4-ОПП.

14.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмку) № Ф-5216-17 на суму 24 313,19 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття зазначеної вимоги, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженими Законом України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положенням про реєстр страхувальників, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року №1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162).

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Згідно пунктів 63.1, 63.2 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162). Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Суд встановив, що позивач як фізична особа-підприємець з 25.09.2007 року перебував на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 24-25).

23.01.2018 року до ЄДР внесено запис про припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З аналізу зазначеного вище законодавства, слідує, що такі платники єдиного внеску як фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати.

Таким чином, у період перебування позивача на обліку як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця відповідач не повинен здійснювати нарахування йому єдиного внеску як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону, взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1162 від 24.11.2014 року.

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Тобто вказаним розділом Порядку визначено порядок взяття на облік таких платників єдиного внеску, зокрема, як особи, які провадять незалежну професійну діяльність (без реєстрації ФОП).

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

В період реєстрації позивача в якості фізичної особи-підприємця згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» до нього не застосовуються положення ч.3 ст.5 Закону України № 2464.

При цьому, в ході розгляду справи встановлено, що позивач після отримання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 15.04.2013 року, заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу не подавав, що виключає можливість для нарахування йому контролюючим органом єдиного внеску як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

В поданому позові позивач посилався на те, що ним у відповідності до Порядку обліку платників податків і зборів від 29.12.2011 року № 1588 було подано до контролюючого органу заяву про взяття на облік платника податків за формою № 5-ОПП для обліку в якості фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Однак, слід зазначити, що порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачений.

Особа повинна обліковуватись в контролюючому органі як платник єдиного внеску або як фізична особа-підприємець, або як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що згідно детального розрахунку сум заборгованості з ЄСВ, відповідачем було нараховано ОСОБА_1 єдиного внеску за період 2017 року: як фізичній особі-підприємцю - 8 448 грн., та за цей же період і в тій же сумі (8 448 грн.) як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тобто позивачу нараховано єдиний внесок за один і той самий період у подвійному розмірі, що є неправомірним та суперечить вимогам чинного законодавства.

Також позивачу було нараховано єдиний внесок за період - ІІ, ІІІ, ІV квартали 2018 року як ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю. Однак, як зазначалось вище, фізичні особи-підприємці, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є окремими платниками єдиного внеску, та враховуючи, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, таке нарахування контролюючим органом єдиного внеску позивачу колегія суддів вважає необґрунтованим. Крім того, колегія суддів враховує, що з 23.01.2018 року позивач був припинений як ФОП, про що здійснено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому взагалі не зрозумілим є нарахування позивачу єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

В свою чергу, як вже зазначалось вище, позивач у 2017 році був зареєстрований як фізична особа-підприємець та був платником єдиного внеску, а тому повинен був сплачувати відповідні суми єдиного внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464, базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону є суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З матеріалів справи, а саме з наданої відповідачем інтегрованої картки платника, встановлено, що за ОСОБА_1 обліковується борг по сплаті єдиного внеску в сумі 8448 грн., який виник у нього за 2017 рік як у фізичної особи-підприємця та сплачений позивачем не був.

З огляду на зазначене, визначення відповідачем в оскаржуваній вимозі про сплату боргу суми недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8448 грн. є правомірним та обґрунтованим.

Крім того, встановлено, що сума боргу, визначена у вимозі від 14.02.2019 року № Ф-5216-17 також складається із сум штрафу та пені в загальному розмірі 45,65 грн., нарахованих згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 12.07.2014 року. Наявність заборгованості у вказаній сумі станом на момент винесення оскаржуваної вимоги також підтверджується відомостями інтегрованої картки платника, наданої відповідачем. Докази щодо скасування вказаного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № від 12.07.2014 року, а також докази сплати вказаної суми заборгованості сторонами не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним визначення відповідачем у вимозі ОСОБА_1 до сплати боргу з єдиного внеску в розмірі 8493,65 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про сплату недоїмки від 14.02.2019 року № Ф-5216-17 є протиправною в частині визначення позивачеві боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн. та в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до ст. 317 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 05.03.2019 року.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області підлягає сума сплаченого судового збору, пропорційна задоволеним позовним вимогам, у розмірі 500 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 року № Ф-5216-17 на суму 15 819,54 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 500 (п`ятсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.11.2019 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: О.І. Шляхтицький