Справа № 620/1671/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1671/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Степанюка А.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладені в рішеннях Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 03.12.2018 та 11.01.2019;

- визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення їй пенсії протиправною та зобов`язати Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач, до виїзду на постійне проживання до Ізраїлю, працювала на території України, її трудовий стаж складає 39 років.

Перед виїздом за кордон позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

24.09.2008 позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

08.11.2018, з метою поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, позивач, через свого представника, звернулась до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії від 30.11.2017, яка підписана особисто позивачем. (а.с. 41-42)

Листом від 03.12.2018 № 28652/02 позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії. Так, зазначена відмова пенсійного органу містить наступні підстави:

- надання незавірених копій документів;

- ненадання до управління оригіналів документів;

- ненадання оригіналу паспорта/документа, що засвідчує особу, місце її проживання;

- позивач не особисто звернулась до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії. (а.с. 44-45)

Надалі, 20.12.2018 представник позивача надіслав до пенсійного органу звернення та додаткові документи, проте листом від 11.01.2019 № 971/02, пенсійний орган вказав наступне:

- так як на момент звернення з додатковими документами, заява позивача від 30.11.2017 та додані до неї матеріали не надані до управління відповідно до вимог чинного законодавства, прийняти додаткові документи до вказаної заяви немає законних підстав;

- крім того, додатково наголошено на тому, що позивач має пред`явити паспорт/інший документ, що посвідчує особу, місце її проживання/вік. (а.с. 47-48)

Вважаючи дії/бездіяльність та рішення пенсійного органу щодо непоновлення пенсії з 07.10.2009, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення чи поновлення виплати раніше призначеної пенсії. Реалізація цього права повинно здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1;

- підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення чи поновлення виплати пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку;

- відповідачем правомірно вказано на недоліки заяви про призначення пенсії з підстав з підстав подання заяви неналежною особою; позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки, вона подала заяву через представника, без дотримання вимог ст. 44 Закону № 1058-IV, щодо необхідного пакету документів, а відтак, територіальний орган ПФУ виконав обов`язок щодо розгляду заяви та роз`яснення порядку призначення пенсії.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У даній справі, позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 викладені в рішеннях Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 03.12.2018 та 11.01.2019;

- визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення їй пенсії протиправною та зобов`язати Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Тобто, в межах розгляду даного спору, необхідно виходити з підстав неможливості поновити виплату позивачу пенсії, яку вона отримувала до виїзду на постійне проживання за межі України, що викладені в листах відповідача від 03.12.2018 та 11.01.2019 та які саме слугували основою для прийняття такого/таких рішень, а саме:

- надання незавірених копій документів;

- ненадання до управління оригіналів документів;

- ненадання оригіналу паспорта/документа, що засвідчує особу, місце її проживання;

- позивач не особисто звернулась до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії.

- заява позивача від 30.11.2017 та додані до неї матеріали не надані до управління відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для прийняття додаткових документів до вказаної заяви немає.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У ст. 46 Конституції України, закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Так, ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Так, відповідач листами повідомив представника позивача про те, що відповідно до п. п. 1.5 Порядку № 22-1, заяви про поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерам (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускаються. Заява на поновлення пенсії від позивача не була подана до управління за вимогами вищезазначеного Порядку, а тому, позивачу було запропоновано особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії та необхідними документами, які зазначені в розділі ІІ Порядку № 22-1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано належного порядку для звернення із заявою про поновлення пенсії, а також не подано необхідних документів.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.5 Порядку № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, п. 1.5 Порядку № 22-1, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

З матеріалів справи слідує, що до органу УПФУ звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем. За таких обставин, висновок відповідача щодо порушення позивачем вимог п. 1.5 Порядку № 22-1 та необхідності особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним. Крім того, особисте волевиявлення особи, яка звертається із відповідною заявою, закріплюється її особистим підписом на заяві, а у даному випадку, заява від 30.11.2017, містить підпис ОСОБА_1 , достовірність якого, сторонами поставлено під сумнів не було.

Згідно з п. 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання - пункт 2.22 Порядку.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в листі від 03.12.2018 № 28652/02, відповідач вказав на те, що до заяви від 30.11.2017 було надано незавірені копії документів, проте, дане твердження не має в собі належного підтвердження, адже розписка-повідомлення не була заповнена відповідальним працівником, тобто, у суду відсутня можливість встановити чи належно засвідчені були копії документів, до заяви від 30.11.2017, що не відповідає приписам п. 4.1 Порядку № 22-1. (а.с. 42)

Крім того, не залишається поза увагою й те, що представником позивача було 20.12.2018 надіслано до відповідача додаткові документи, за їх нотаріальним посвідченням, докази чого наявні в матеріалах справи, зокрема, в додатках до апеляційної скарги). Проте, відповідач, констатуючи порушення звернення при первинній подачі уповноваженим представником позивача заяви, не розглядав по суті відповідність/достатність/правильність наданих документів, та, фактично, відмовився їх примати.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не була надана належна оцінка заяві позивача та доданим до неї нотаріально посвідченим документам, в порядку, визначеному розділом IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку. Щодо посилання пенсійного органу лише на зміст Порядку № 22-1, то таке не є належним обґрунтуванням для прийняття рішення за результатами розгляду заяви пенсіонера, з урахуванням вищевикладених норм.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. (п. 2.8 Порядку)

Також, варто звернути увагу й на те, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою для поновлення виплати пенсії, яку їй вже було призначено та яку вона отримувала до виїзду за кордон, що відсилає до вже сформованих матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

За наслідком розгляду апеляційної скарги, суд констатує, що відповідач у зазначених листах неправомірно не прийняв до розгляду подану уповноваженим представником заяву ОСОБА_1 (з підписом позивача) та додаткові документи до неї, з підстав їх подання неналежною особою, та не прийняв рішення по суті заяви. Відповідач в рамках його повноважень, зобов`язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх достатність або відсутність підстав для поновлення виплати пенсій.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача провести позивачу поновлення та виплату пенсії за віком, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, колегія суддів враховує таке.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто, його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У разі, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Важливо розуміти, що дискреційні повноваження - це, насамперед, сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органом виконавчої влади, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши орган виконавчої влади дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу певну свободу розсуду при прийнятті рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта, яким, у даному випадку, є територіальний орган Пенсійного фонду України, який, у свою чергу має компетенцію та необхідні повноваження в частині перевірки наявності права особи на отримання виплат, дотримання всіх вимог при подачі документів та визначення інших важливих елементів для призначення/нарахування/поновлення виплат.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Оскільки прийняття рішення про поновлення пенсії є дискреційним обов`язком органів Пенсійного фонду, та ураховуючи ту обставину, що відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача лише з підстав не надання оригіналів документів до заяви та неособистої подачі заяви, та не розглядав наявність/відсутність інших підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, на які, зокрема, посилається пенсійний орган під час розгляду даної справи, як то строк дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон (чи продовжувався строк його дії), наявність всіх необхідних документів для виплати пенсії, суд позбавлений можливості встановити чи виконав позивач всі приписи законодавства для прийняття рішення про поновлення виплати пенсії.

У свою чергу, приписи ч. 2 ст. 5 КАС України передбачають, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, з огляду на що, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне для повного захисту прав позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 30.11.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності), суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 03.12.2018 та 11.01.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 30.11.2017, з урахуванням наданих 20.12.2018 документів.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

А.Г. Степанюк