Справа № 160/7976/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Справа № 160/7976/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання Конєвої С.О. Зіненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайторг" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №4835-П від 13.08.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайторг" звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним та скасувати наказ №4835-П від 13.08.2019р. "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Скайторг" ()".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у наказі не зазначено, яку саме інформацію отримав контролюючий орган, що стала у подальшому підставою для прийняття оспорюваного наказу в частині проведення фактичної перевірки позивача, а лише вказано, що контрольний захід здійснюється на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України; фабула оспорюваного наказу не відповідає п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України; спірний наказ не містить не тільки підстав для проведення такої перевірки у порушення п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, а й не містить інформації про період діяльності, який буде перевірятися, а посилання у ньому на ст.102 Податкового кодексу України є недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно суб`єкта господарювання; позивачеві не були вручені направлення на перевірку у порушення вимог абз.2 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанови Верховного Суду від 18.12.2018р. у справі №820/4895/18, №820/4891/18 та від 11.09.2018р. у справі №826/14478/17.

Ухвалою суду від 04.09.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та розгляд її призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засідання на 02.10.2019р., що підтверджується змістом наведеної ухвали суду (а.с.2).

02.10.2019р., за клопотаннями представників позивача та відповідача, судовий розгляд справи було відкладено до 28.10.2019р., що підтверджується протоколом судового засідання від 02.10.2019р. (а.с.54).

28.10.2019р., за клопотання представника відповідача, було відкладено судовий розгляд справи до 04.11.2019р., що підтверджується протоколом судового засідання від 28.10.2019р. (а.с.62).

Представник позивача 04.11.2019р. подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.71).

Представник відповідача проти задоволення клопотання представника позивача не заперечував та просив розглянути справу без участі представника відповідача (а.с.71).

Разом з тим, 25.09.2019р. відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що контролюючим органом було здійснено аналіз підприємств, які зареєстрували акцизні склади в системі електронного адміністрування пального, проте не отримали ліцензії на право торгівлі/зберігання пального, зокрема, встановлено виторги підприємством позивача. Відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ містить всі обов`язкові реквізити, у тому числі, щодо підстав проведення перевірки, термін такої перевірки не перевищує встановленої законодавством тривалості, а тому наказ відповідає вимогам законодавства; посилання позивача на відсутність у наказі підстав для проведення перевірки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в даному наказі зазначено, що його винесено на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України; 14.08.2019р. було вручено копію наказу на проведення перевірки та пред`явлено направлення від 13.08.2019р. №5492, №5494 керівнику АЗС ТОВ Скайторг Карпенко Т.Г., проте вказаною особою було відмовлено у допуску до проведення фактичної перевірки протиправно, оскільки перевіряючими були виконані всі передбачені ст.81 ПК України умови для допуску до проведення перевірки; видання наказу про призначення перевірки не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам по собі факт проведення перевірки не може заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не приводить до настання невідтворних негативних наслідків. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанови Верховного Суду від 31.07.2018р. у справі №810/3868/17 та від 05.03.2019р. у справі №813/4376/17 (а.с.36-38).

Частиною 3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, подані представниками позивача та відповідача клопотання про розгляд справи за їх відсутності, строки вирішення справи, встановлені ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України до 04.11.2019р., суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників позивача та відповідача відповідно до ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі документами.

Частиною 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю Скайторг з 29.10.2013р. зареєстровано як юридична особа за адресою: 49000, Дніпровська обл., м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 40 Б, офіс 4, що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ, наявною у справі (а.с.9).

13.08.2019р., згідно доповідної записки №1142/04-36-40-01-24 від 12.08.2019р. щодо аналізу СГ, які зареєстрували акцизні склади в системі електронного адміністрування пального та не отримали ліцензії на право торгівлі/зберігання пального, на підставі ст.20, абз.1 п.75.1, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України посадовою особою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято наказ за №4835-п Про проведення фактичної перевірки ТОВ Скайторг з 14.08.2019р. тривалістю не більше 10 діб за період діяльності згідно ст.102 Податкового кодексу України з питань дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), що підтверджується змістом копій відповідних доповідної записки та наведеного наказу (а.с.6,41-42,46-48).

На підставі наведеного наказу та направлень на проведення перевірки №5492, №5494 від 13.08.2019р. посадовими особами відповідача було здійснено вихід на перевірку за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Харківська, 7 д, проте, представником позивача було відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки у зв`язку з його незаконністю, про що складено акт №45483/04/36/14/10/38954216 Про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки ТОВ Скайторг () від 14.08.2019р. (а.с.7-8,39-40,43,44).

Позивач оскаржує вищенаведений наказ у судовому порядку, просить його визнати протиправним та скасувати у зв`язку з недотриманням контролюючим органом вимог п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України при його прийнятті.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову повністю, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України (далі ПК України).

За приписами п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити, зокрема, фактичні перевірки.

Фактичні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до вимог пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст.81 ПК Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).

За нормами п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти висновку, що у наказі на проведення фактичної перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися та такий наказ є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

При цьому, оформлення наказу на проведення фактичної перевірки з порушенням вищенаведених вимог є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наявної у справі копії оспорюваного наказу №4835-п від 13.08.2019р. Про проведення фактичної перевірки ТОВ Скайторг, вказаний наказ не містить чітких підстав для проведення перевірки, визначених ПК України, крім посилання на норми пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, що регулюють питання проведення перевірки, а також і не містить зазначення конкретного періоду діяльності, який буде перевірятися (а.с.8-9).

Також слід зазначити, що посилання контролюючого органу у наказі щодо визначення періоду діяльності за який буде проведено перевірку, а саме: згідно статті 102 ПК України суд вважає недостатнім для ідентифікації такого періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього.

Відповідна правова позиція щодо зазначення у наказі ст.102 ПК України без вказівки конкретного періоду перевірки згідно до вимог абз.2 п.81.1 ст.81 ПК України також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 18.12.2018р. у справі №820/4895/18, №820/4891/18 та від 11.09.2018р. у справі №826/14478/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи вищенаведені положення податкового законодавства та встановлені обставини справи щодо не відповідності оспорюваного наказу вимогам п.81.1 ст.81 ПК України у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача саме на підставі спірного наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №4835-п від 13.08.2019р. Про проведення фактичної перевірки ТОВ Скайторг, оскільки із наданих документів судом встановлено, що оспорюваний наказ оформлено з порушенням п.81.1 ст.81 ПК України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваного наказу з урахуванням обставин встановлених судом, аналізу наданих учасниками справи документів та норм чинного податкового законодавства, які суб`єктом владних повноважень дотримані не були, що не спростовано жодними доказами, а також і з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються посилання представника відповідача на те, що зміст оспорюваного наказу містить підставу для проведення перевірки, а саме: у ньому зазначено, що його винесено на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, оскільки саме лише зазначення у оспорюваному наказі щодо його прийняття на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, що регулюють питання проведення перевірки, не свідчить про зазначення конкретної чіткої підстави для проведення такої фактичної перевірки, а отже не створення у платника податків - позивача відчуття правової визначеності.

Окрім того, слід зазначити, що зазначення лише норм податкового законодавства у оспорюваному наказі без вказівки конкретних підстав, що слугували передумовами для проведення такої фактичної перевірки не відповідає вимогам п.81.1 ст.81 ПК України, виходячи з того, що такими підставами для перевірки можуть бути інформація щодо того, в рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлено операції (дата операції, характер та наслідки такої операції), що не відповідають вимогам податкового законодавства.

Разом з тим, така інформація, як підстава для проведення фактичної перевірки, у оспорюваному наказі відсутня, жодних належних доказів представником відповідача на спростування наведеного суду не надано.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у його постановах від 31.07.2018р. у справі №810/3868/17 та від 05.03.2019р. у справі №813/4376/17, оскільки, по-перше, обставини, встановлені у наведених постановах, не є аналогічними до правовідносин у даній адміністративній справі; по-друге, постанова Верховного Суду від 05.03.2019р. у справі №813/4376/17 стосується недоліків в оформленні запитів контролюючого органу на отримання інформації, а не недоліків в оформленні наказу на проведення фактичної перевірки, а тому вони і не підлягають обов`язковому застосуванню адміністративним судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, позивачем надано достатньо належних, достатніх та допустимих доказів, які свідчать про протиправність оспорюваного наказу про проведення фактичної перевірки позивача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши обставини щодо правомірності прийняття відповідачем наказу №4835-П від 13.08.2019р., суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ прийнятий не у спосіб, що передбачений Конституцією та з порушенням норм податкового законодавства України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим вищенаведений акт індивідуальної дії (наказ) є необґрунтованим та протиправним.

Отже, відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу були порушені права та інтереси позивача, які полягають у не дотриманні відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, норм податкового законодавства України, а тому таке порушене право позивача підлягає судового захисту шляхом визнання протиправним та скасуванню акта індивідуальної дії (оспорюваного наказу), який є предметом даного спору.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

За викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., сплаченого судового збору за платіжним дорученням №2515 від 15.08.2019р. (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайторг" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №4835-П від 13.08.2019р. задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.08.2019р. №4835-П "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Скайторг".

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайторг" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд.40 Б, офіс 4, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва