Справа № 200/11976/19-а
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. Справа№200/11976/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зафіксованого у пункті 60 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15 червня 2018 року № 60, та зобов`язання повторно розглянути заяву про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовні вимоги вмотивовані виникненням права позивача на отримання відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби при виконанні обов`язків військової служби в країні, де велись бойові дії. Протиправність спірного рішення доводилась тим, що відповідач не посилається на жодну з підстав відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, які регламентовані статтею 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а лише на сплив 3-місячного строку встановлення інвалідності після звільнення зі служби, що не передбачено цією нормою.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заявив клопотання про:

- залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача;

- розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін;

- залишити позовної заяви без розгляду з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року вказані клопотання представника Міністерства оборони України залишені без задоволення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача також просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від № 1-рп/99 закон не має зворотної дії у часі, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення контузії, травми або каліцтва чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, в редакції станом на 24 лютого 2012 року дату первинного встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності. Під час розгляду справи просив врахувати правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17, від 10 липня 2019 року у справі № 2040/7881/18.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 20 квітня 1983 року по 26 квітня 1985 року, в період з 07 серпня 1983 року по 26 квітня 1985 року брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою Маріупольського об`єднаного військового комісаріату Донецької області від 24 січня 2012 року № 18.

15 березня 2012 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачеві з 24 лютого 2012 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 15 березня 2012 року серії 10 ААБ № 270273.

17 березня 2014 року при повторному огляді органами МСЕК ОСОБА_1 з тих же підстав підтверджено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 17 березня 2014 року серії ААБ № 415736.

22 лютого 2017 року при повторному огляді органами МСЕК позивачеві підтверджено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 22 лютого 2017 року серії АВ № 0602787.

17 жовтня 2017 року позивач звернувся до Донецького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно з витягом із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаторних сум, від 15 червня 2018 року № 60 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Рішення комісії вмотивовано тим, що відповідно до пункту 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення контузії, травми або каліцтва чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядку № 499), заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлено понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що спір між сторонами є наслідком відмови комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаторних сум, у призначенні ОСОБА_1 за його заявою від 17 жовтня 2017 року одноразової грошової допомоги, право на яку виникло у зв`язку зі встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності з 24 лютого 2012 року внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуваннях в країнах, де велись бойові дії, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 15 березня 2012 року серії 10 ААБ № 270273.

Суд вважає, що днем виникнення права позивача на одноразову грошову допомогу є дата встановлення йому інвалідності ІІІ групи, що вказана у довідці до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 270273, а саме 24 лютого 2012 року.

У зв`язку з цим для вирішення спірних правовідносин між сторонами у цій справі необхідно застосовувати норми матеріального права, зокрема статті 16 Закону № 2011-XII, та приписи Порядку № 499, що діяли станом на 24 лютого 2012 року.

Статтею 41 (в редакції Закону № 1834-VI від 21 січня 2010 року) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1999 № 2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктами 5-6 статті 16 (в редакції Закону № 328-V від 03 листопада 2006 року, що діяла з 01 січня 2007 року по 01 січня 2014 року) Закону № 2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті - у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається та/або виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абзаців 1-3 підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499 військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

За змістом наведених норм для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статтею 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Таке тлумачення правових норм узгоджується з правовими висновками, викладеними у рішеннях Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17 та від 10 липня 2019 року у справі № 2040/7881/18.

Судом встановлено, що позивач звільнений зі строкової військової служби 26 квітня 1985 року, а інвалідність ІІІ групи за результатами первинного огляду йому встановлено з 24 лютого 2012 року, що підтверджується з довідкою до акта огляду МСЕК від 15 березня 2012 року серії 10 ААБ № 270273.

Таким чином, оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у нього відсутнє.

З наведених вище підстав суд вважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність застосування Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, та правових норм Закону № 2011-ХІІ в редакціях, що не відповідають даті виникнення відносин між сторонами.

До спірних правовідносин не підлягають застосуванню правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14 та від 21 квітня 2015 року у справі 21-135а15, оскільки у справі № 21-563а14 Верховний Суд України вирішував інші питання - щодо рівнозначності умов для виплати військовослужбовцям (не строкової військової служби) страхових сум, які були передбачені статтею 16 Закону № 2011-ХІІ в редакції до 1 січня 2007 року, та одноразової грошової допомоги, яка була запроваджена з 1 січня 2007 року, а від правової позиції у справі 21-135а15 відступив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року № 750/5074/17.

Правові висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах № 1519/983/2012 від 14 березня 2018 року, № 336/2660/17 від 29 січня 2019 року щодо тлумачення іншої правової норми пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, не стосувались питань призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби, а тому є невідповідними щодо цієї справи.

Посилання позивача на застосування у спорі правових висновків, які висловлені Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 276/322/17, від 17 липня 2019 року у справі № 760/12226/16-а та від 12 липня 2019 року у справі 440/3564/18, є помилковим, оскільки у вказаних справах встановлення позивачам інвалідності здійснювалось після 01 січня 2014 року, а тому цими судовими рішеннями вирішено спори за іншого правового регулювання, коли норми матеріального права, які тлумачив суд, діяли в іншій редакції. За таких обставин ці постанові не можуть мати прецедентного характеру для справи, що розглядається.

З цих же підстав є нерелевантними за фактичними обставинами справ та правовими нормами інші постанови, долучені позивачем до позовної заяви.

Інші доводи позовної заяви не спростовують викладені висновки суду.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доказів понесення судових витрат сторонами не надано.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд не встановлює судовий контроль за виконанням судового рішення.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 0034022, проспект Повітрофлотський, 6, місто Київ, 03168) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 листопада 2019 року.

Суддя Ю.М. Льговська