Справа № 200/11033/19-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 р. Справа№200/11033/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Мурашко Д.О., за участю представника відповідача Яковлєвої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення, стягнення єдиного внеску,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний код 39406028, 87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу від 14.08.2019 № Ф-182470-43 зі сплати єдиного внеску у сумі 2753,83 грн., рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 22.08.2019, стягнення з відповідача 2157,90 грн. сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як помилково сплачених. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є адвокатом та займається незалежною прецесійною діяльністю як самозайнята особа, перебуває на обліку в управлінні органу доходів і зборів. 27.04.2018, 07.05.2018, 16.07.2018, 26.11.2018 позивачем до управління подані заяви про звільнення від сплати єдиного внеску з посиланням на п. 9-2 розділу VII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 28.08.2019 ОСОБА_1 отримав вимогу про сплату боргу від 14.08.2019 № Ф-182470-43 на суму 2753,83 грн., яку вважає безпідставно сформованою, оскільки позивач проживає в зоні антитерористичної операції та звільнений від сплати єдиного внеску. Роз`яснення робітників управління про необхідність сплати податків, призвели до того, що позивачем сплачено 22157,90 грн. сум єдиного внеску, в т.ч. 21.03.2016 - 423,00 грн., 18.04.2017 - 704,00 грн., 19.04.2018 - 2457,18 грн., 27.04.2018 - 8448,00 грн., 18.07.2018, 19.10.2018, 17.01.2018, 17.04.2019 - по 2457,18 грн. Вважає цю суму помилково сплаченою, просить стягнути її з відповідача. Рішення від 22.08.2019 № 69042/10/05-99-43-12 вважає протиправним з огляду на те, що позивач звільнений від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених ч.2 ст.6 Закону № 2464.

16 вересня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для надання відзиву до суду та доказу надіслання його копії позивачу. Копія ухвали отримана відповідачем 17 вересня 2019 року.

25 вересня 2019 року відповідачем на електронну адресу суду надано відзив, однак, доказів на підтвердження надіслання його копії позивачу до суду не надано.

15 жовтня 2019 року ухвалою суду справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 29 жовтня 2019 року. Зобов`язано відповідача, зокрема, надати докази надіслання відзиву позивачу.

Позивачем надано клопотання щодо відхилення відзиву відповідача з огляду на те, що його копію у встановлений строк ОСОБА_1 не надіслано. Просив позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути без його участі.

На виконання вимог ухвали суду від 15.10.2019 відповідачем не надано належного доказу, що підтверджує надіслання копії відзиву позивачу одночасно з надісланням відзиву до суду. Згідно ч.6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

29 жовтня 2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи до 12 листопада 2019 року.

У судове засідання призначене на 12 листопада 2019 року позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, при цьому, ця сума не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою. Орган доходів і зборів надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. За даними інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.07.2019 становила 2753,83 грн., у зв`язку з чим і була надіслана вимога. Позивач є належним платником єдиного внеску, оскільки зміни до статті 4 Закону №2464-VІ в частині виключення з переліку платників, які знаходяться на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, не вносились. Зазначив про відсутність підстав для стягнення з відповідача задекларованих та сплачених позивачем сум єдиного соціального внеску.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про адвокатуру» має право на заняття адвокатською діяльністю, про що 19.11.2004 отримано свідоцтво № НОМЕР_2 . ОСОБА_1 взято на облік платників єдиного соціального внеску, як особу, що провадить незалежну професійну діяльність. Вказані обставини не є спірними.

14 серпня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області сформовано вимогу № Ф-182470-43 про сплату боргу (недоїмки), в якій зазначено, що станом на 31.07.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 складає 2753,83 грн., в т.ч. недоїмка 2753,83 грн.

З розрахунку вимоги вбачається, що борг виник по терміну сплати - 19.07.2019 у зв`язку із несплатою суми єдиного внеску у розмірі 2753,83 грн.

Спірним є винесення вимоги без врахування п. 9-4 розділу VIІI Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яким позивача звільнено від обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

У відповідності до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2 464-VІ, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Отже, особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність, є платником мінімального страхового внеску (єдиного внеску) навіть за умови не отримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 12 частини 2 статті 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 2464).

Частиною 4 статті 25 Закону № 2464 встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Виходячи зі змісту викладеного, особи, що провадять незалежну професійну діяльність та перебувають на обліку, як платники єдиного соціального внеску, з урахуванням приписів пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, зобов`язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, навіть якщо не отримують дохід (прибуток) від заняття адвокатською діяльністю. При цьому, у разі не нарахування у строки, встановлені Законом № 2464, сум єдиного внеску орган доходів і зборів надсилає платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки.

На виконання вищевказаних норм закону відповідачем сформовано спірну вимогу.

Разом з цим, Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" п. 9-3 (у наступному пункт 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для звільнення платників єдиного внеску від обов`язків та відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо сплати єдиного внеску, є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів де проводилася антитерористична операція.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2017 року у справі № К/9901/2959/18 805/2492/15-а. Висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд зауважує, що недоїмка виникла по терміну сплати - 19.07.2019, тобто після 14.04.2014, у зв`язку з чим суд враховує положення п. 9-4 розділу VIІI Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Крім того, суд враховує, що позивачем надані заяви від 27.04.2018 та 07.05.2018 щодо звільнення від сплати єдиного внеску з урахуванням вищезазначених положень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки абзац перший статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669 (далі - Закон № 1669) змістує: "Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України".

Умовою завершення антитерористичної операції є видання Президентом України Указу саме з таким змістом. До теперішнього часу такий указ не виданий. Закон № 1669 в цій частині не змінений і не скасований.

Місто Костянтинівка Донецької області, на території якої розташований орган доходів і зборів на обліку в якому перебуває позивача, входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратив чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Тобто, у період невиконання обов`язків платника єдиного внеску, а саме, у липні 2019 року, позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція.

Також, суд зазначає, що спірна вимога сформована відповідно до статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу 2 частини 1 цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини 4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Таким чином, відсутність (відстрочення в силу закону) у позивача обов`язку сплати єдиних внесків станом на 14.08.2019, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги у сумі 2753,83 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № К/9901/188/17 № 812/505/17. Висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.08.2019 № Ф-182470-43 у розмірі 2753,83 грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 22 серпня 2019 року та стягнення з відповідача сум єдиного внеску у розмірі 22157,90 грн., які сплачені у період 2016 - 2019 років, суд зазначає наступне.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 складена та надіслана заступнику начальника Костянтинівсько-Дружківського ГУ ДФС в Донецькій області заява, в якій повідомлено про звільнення від виконання обов`язків встановлених ч.2 ст. 6 Закону №2464 та зазначено, що сплачені суми єдиного внеску за період 2016-2019 роки у розмірі 22157,90 грн. є надмірно сплаченими та такими, що підлягають поверненню.

22 серпня 2019 року за результатом розгляду вказаної заяви, відповідачем надана відповідь № 69042/10/05-99-43-12 в якій повідомлено, що позивач є платником єдиного внеску, який зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Зазначено, що вимоги п. 9-3 розділу VIІI Закону № 2464 не скасовують обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а надають можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. Підстави для повернення задекларованих та сплачених у добровільному порядку сум єдиного соціального внеску не передбачені.

Матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2016, 18.04.2017, 07.05.2018, 26.04.2019 позивачем, як особою, що провадить незалежну професійну діяльність, до Костянтинівського управління ГУ ДФС у Донецькій області подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015, 2016, 2017, 2018 роки відповідно. Визначені загальні суми річного доходу та нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік - 422,68 грн. (січень), за 2016 рік - 704,00 грн. (вересень), за 2017 рік - по 704,00 грн. щомісячно, за 2019 рік по 819,06 грн. щомісячно.

Задекларовані суми єдиного внеску, а саме за 2016 рік у сумі 423,00 грн., 2017 рік - 704,00 грн., 2018 рік - 15819,54 грн., 2019 рік - 5211,36 грн., сплачені позивачем, про що свідчать копії квитанцій та відомості з облікової картки.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач, підставою для повернення коштів визначає відсутність обов`язку сплати єдиного внеску з посиланням на вимоги п. 9-4 розділу VIІI Закону № 2464, ч.13 ст. 9 Закону №2464, та Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 16.01.2016 № 6 (далі Порядок).

Виходячи зі змісту заяви від 22.07.2019 кошти у розмірі 22157,90 грн. позивач вважає «надмірно сплаченими».

Разом з цим, за визначенням п. 3 Порядку надміру сплаченими сумами єдиного внеску є суми Коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону).

Відповідно до п. 5 Порядку повернення Коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Таким чином, з аналізу зазначених норм, вбачається, що поверненню підлягають саме надміру та/або помилково сплачені кошти єдиного внеску, а не самостійно сплачені відповідно до поданої звітності.

З облікової картки платника не вбачається наявність а ні надміру, а ні помилково сплачених коштів з єдиного внеску у розмірі 22157,90 грн., що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог платника податків про стягнення помилково сплачених коштів.

Доводи позивача стосовно того, що він є неналежним платником єдиного внеску є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідному контролюючому органі як платник єдиного соціального внеску, а доказів зняття з обліку до суду не надано.

Перелік платників ЄСВ визначено статтею 4 Закону № 2464, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якої платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську. Позивач відноситься саме до зазначеної категорії платників єдиного соціального внеску. Слід зауважити, що пунктом 9-4 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ заборонено саме притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, втім, вказана правова норма не містить заборони щодо виконання такого обов`язку платником добровільно. Чіткий алгоритм дій для осіб, які вважають за необхідне скористатися наданим законом механізмом звільнення від обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску, встановлено у п. 9-4 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, і останній не передбачає можливості повернення самостійно задекларованих та сплачених платником податків сум єдиного внеску під час проведення антитерористичної операції.

Крім того, зміни до статті 4 Закону №2464 в частині виключення з переліку платників підприємств, які знаходяться на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, не вносились, а тому суд відхиляє доводи позивача про те, що він є неналежним платником єдиного внеску як на підставу для повернення сплачених сум єдиного соціального внеску.

Також, безпідставним є твердження позивача про те, що суми єдиного внеску у розмірі 22157,90 грн. сплачені ним у примусовому порядку, оскільки, належних та достатніх доказів, що підтверджують вказану обставину, до суду не надано.

Вирішуючи питання щодо скасування листа відповідача від 22.08.2019, в якому викладена позиція щодо змісту заяви позивача від 22.07.2019 стосовно звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків встановлених ч.2 ст. 6 Закону № 2464, повернення сплачених сум єдиного внеску за період 2016-2019 роки у розмірі 22157,90 грн. суд вказує на наступне.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою правового акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, у своєму зверненні позивач порушував питання щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків встановлених ч.2 ст. 6 Закону №2464 та повернення сплачених сум єдиного внеску за період 2016-2019 роки у розмірі 22157,90 грн.

За результатами розгляду такого звернення Головного управління ДФС у Донецькій області листом від 22 серпня 2019 року № 69042/10/05-99-43-12 надав позивачу роз`яснення про те, що позивач в силу вимог ст.4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску, який зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Зазначено, що вимоги п. 9-3 розділу VIІI Закону № 2464 не скасовують обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а надають можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. Підстав для повернення задекларованих та сплачених у добровільному порядку сум єдиного соціального внеску не передбачено.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вказаний лист лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Такий лист не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача.

Лист, за результатами розгляду звернення позивача, не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений.

Таким чином, оскаржуваний лист не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

При розподілі судових витрат, суд враховує, що позивачем заявлені вимоги як немайнового характеру (щодо скасування рішення), так і майнового на загальну суму 24911,73 грн. Судовий збір, який підлягає сплаті за подання фізичною особою позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, складає 1536,80 грн. (768,40 грн. + 768,40 грн.).

Ухвалою суду від 16.09.2019 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у розмірі 84,91 грн. (11,05% - задоволена частина вимог майнового характеру), а з позивача 1451,89 грн. (683,49 грн. (майнова вимога на суму 22157,90 грн. + 768,40 грн.(немайнова вимога)).

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150- 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення, стягнення єдиного внеску задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.08.2019 №Ф-182470-43.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010, 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, ідентифікаційний код 3799378, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) судовий збір у сумі 84 (вісімдесят чотири) грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, ідентифікаційний код 3799378, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) судовий збір у сумі 1451 (одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн. 89 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст рішення складено 18 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош