Справа № 750/10569/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС України про скасування постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження в справі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Чернігівської митниці ДФС України, у якому просив визнати протиправною і скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 06.09.2019 № 0755/10200/19.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову Чернігівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил від 06.09.2019 № 0755/10200/19, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні, передбаченому статтею 455 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 4533 грн 06 коп., а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вказує, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 264,266, 295 Митного кодексу України. Так, апелянт наголошує, що оскільки на декларанта або особу, уповноважену на декларування покладено обов`язок сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату, тому в обов`язок позивача як особу, що подала ЕМД входить здійснити всі дії для встановлення року виробництва транспортного засобу. Окрім того, апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо порушення митницею процедури проведення перевірки відповідно до ст.351 МК України, оскільки такі повноваження у останньої відсутні. Окрім того, вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо порушення строків накладення адміністративного стягнення на позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2019 відповідачем винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0755/10200/19, якою позивача визнано винним в порушенні, передбаченому статтею 455 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 4533 грн 06 коп.

Вважаючи таку постанову протиправною позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зазначив, що строк накладення на позивача стягнення за порушення митних правил закінчився 21.06.2019, що за приписом пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, пункту 7 статті 247 КУпАП тягне за собою обов`язкове скасування оскаржуваної постанови з одночасним закриттям справи про адміністративне правопорушення. Окрім того, суд першої інстанції вказував, що відповідачем не надано суду доказів дотримання процедури проведення документальної невиїзної перевірки, предметом якої є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, яка встановлена статтею 351 Митного кодексу України і проводиться виключно на підставі наказу органу доходів і зборів, який в справі відсутній.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, але за наступних доводів шляхом зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо закінчення строку для притягнення позивача до відповідальності з огляду на таке.

Частиною першою статті 522 Митного кодексу України визначено, що справи про порушення митних правил, передбачені, зокрема, статтею 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Відповідно до частини першої статті 467 Митного кодексу України (в редакції, що діяла до 25.11.2018 ) якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Разом з тим частиною першою статті 467 Митного кодексу України в редакції, чинній на час вчинення правопорушення визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

З огляду на викладені норми, адміністративне стягнення за порушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, може бути накладено органом доходів і зборів не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення

Згідно зі статтею 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2019 року відповідачем отримана відповідь Приватного акціонерного товариства «Метек» на запит стосовно перевірки дати випуску, дати першої реалізації (реєстрації) легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, VIN-код НОМЕР_1 .

З урахуванням наведеного, про порушення позивачем митних правил відповідачу стало відомо після отримання листа Приватного акціонерного товариства «Метек», а саме - 29 липня 2019 року.

Таким чином, з огляду на зміст статті 467 Митного кодексу України, відлік перебігу строку для притягнення позивача до відповідальності слід пов`язувати із датою отримання відповідачем листа Приватного акціонерного товариства «Метек» 29 липня 2019 року, а не з датою вчинення адміністративного правопорушення, тому висновок суду першої інстанції про те, що строк притягнення до адміністративної відповідальності збіг, є необґрунтованим.

Щодо висновків суду першої інстанції про недотримання відповідачем процедури проведення документальної невиїзної перевірки, предметом якої є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів, колегія суддів зазначає, що відповідно до статтею 546 Митного Кодексу України (далі - МК України) визначено, що митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів. До таких завдань належить, зокрема, забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, ПК України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії (пункт 6 частини другої статті 544 МК України).

Натомість, відповідно до ч.1-3 ст.351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

При цьому, повноваження з проведення документальних перевірок були делеговані відповідним ГУ ДФС відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 22.09.2016 р. №792. Натомість, у митниць відсутні повноваження, передбачені законом, на здійснення митного контролю у формі проведення документальних перевірок.

Разом з тим, відповідно до частини 1 ст. 486 МК України встановлено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частина перша ст. 458 МК України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Митним кодексом України також встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (ст.491 МК України).

Таким чином, встановлено обов`язок уповноваженого органу (посадової особи) в кожному конкретному випадку з`ясувати питання про те: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Зазначеною статтею передбачено наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини. В даному випадку конкретна мета, як обов`язкова ознака складу правопорушення - є намір особи неправомірно звільнитись від сплати митних платежів чи зменшити їх розмір. Мета - це уявлення особи про суспільно небезпечний наслідок своїх протиправних дій та про ту шкоду, що як усвідомлює винний, настане для охоронюваних законом відносин і яка є для нього бажаною. Мета дає змогу визначити заради чого, до якого результату спрямована суспільно-небезпечна діяльність особи і вона може бути тільки у правопорушеннях, що вчиняються з прямим умислом, оскільки вона є свідченням бажання певного наслідку.

Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомосзгідно з ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою ст.264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою ст.335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

Згідно до ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Статтею 488 МК України визначено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до частини першої статті 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21.12.2018 позивач ОСОБА_1 , діючи в інтересах декларанта ОСОБА_2 , який був замовником надання брокерських послуг і повинен був сплачувати митні платежі, подав до ВМО № 5 митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС митну декларацію № UA102230/2018/632324 (далі - МД) для здійснення митного оформлення легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 .

У графі 31 МД позивач вказав календарний рік виготовлення Автомобіля - 2004.

В подальшому, відповідачем було направлено до ПрАТ «Метек» листа від 04.07.2019 № 6477/7/25-70-20-01 щодо встановлення дати випуску Автомобіля.

Згідно з отриманою письмовою інформацією встановлено, що Автомобіль фактично виготовлено 29.11.2003.

Оскільки зазначення у графі 31 МД невірних відомостей про дату виготовлення Автомобіля призвело до зменшення митних платежів на суму 1511 грн 02 коп., 07.08.2019 у відношенні позивача було складено протокол про порушення митних правил № 0755/10200/19.

Так, позивачем при здійсненні митного оформлення митного транспорту позивачем до митної декларації додано фактуру №103/2018 від 16.12.2018 згідно якої дата першої реєстрації автомобіля - 15.01.2004, тимчасовий дозвіл на автомобіль, виданий органом Республіки Польща з відомостями у полі «В» щодо дати 15.01.2004, довідку № 18-1220/14 від 20.12.18 Випробувальної лабораторії ТОВ «АВТОТЕХНОСЕРВІС», згідно якої модельний рік -2004.

Зі змісту оскарженої постанови про порушення митних правил вбачається, що доказом для притягнення позивача до відповідальності за передбачене ст. 485 МК України правопорушення був одержаний відповідачем лист Приватного акціонерного товариства «Метек» на запит стосовно перевірки дати випуску, дати першої реалізації (реєстрації) легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, VIN-код НОМЕР_1 , відповідно до якого дата випуску вказаного автомобіля - 29.11.2003, дата першої реєстрації - 27.01.2004 .

Разом з тим, відповідачем не доведено, що зазначення в митній декларації відомостей щодо дати випуску автомобіля було здійснено з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Також, відсутні докази, що дії позивача були направлені на умисне зменшення розміру митних платежів у формі прямого умислу.

Окрім того, позивач здійснив митне декларування транспортного засобу як митний брокер та опис транспортного засобу здійснив на підставі наданих йому замовником послуг товаросупровідних документів, які містили лише відомості щодо першої реєстрації у 2004 році.

Таким чином, позивач самостійно не визначав відомості внесені ним до поданої митної декларації, а виступав лише виконавцем, який зазначає у митній декларації відомості згідно наданих замовником документів.

А тому, колегія суддів вважає, що у позивача був відсутній умисел, спрямований на вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, а також про те, що позивач не переслідував мету, спрямовану на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Оскільки в діях позивача відсутня ознака складу правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС України про скасування постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження в справі про поновлення на роботі, проте з інших підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково: необхідно змінити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2019 року, зазначивши у мотивувальній частині, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові суду. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2019 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2019 року, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені в даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна