Справа № 640/14000/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року № 640/14000/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 17 липня 2019 року №UA100030/2019/000097/2,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - декларант, позивач) з адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі - Київська міська митниця ДФС, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 17 липня 2019 року №UA100030/2019/000097/2.

Також, позивач просить стягнути на його користь витрати, пов`язані з проведенням оцінки легкового автомобіля в сумі 2 500, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем безпідставно було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товару, а саме: автомобіля марки «BMW» модель « 320D» 2016 року випуску, вартістю 9 000, 00 Євро, до 21 669, 00 Євро. Посилається на те, що митна вартість вказаного товару ним була визначена за основним методом, тобто за ціною товару. Також, на виконання вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним були надані всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення йому для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

23 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що оскаржуване рішення ним було винесено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Також зазначив, що на підставі спрацювання системи аналізу ризиків та відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товарів здійснювались, окрім інших, такі заходи: перевірка числового значення заявленої митної вартості; вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; перевірка документів та включення/невключення складових митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами вчинення вище перелічених дій, контролюючими органом встановлено, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, відповідач зазначив, що позивачем не додано до ціни товару витрати на транспортування та страхування, банківські платіжні документи. Надані документи не містять перекладу.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2019 року позивачем в порядку електронного декларування подано до Київської міської митниці ДФС митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №UA100030/2019/405861 (далі - МД) з метою митного оформлення товарів, а саме: легковий автомобіль, бувший у використанні, після дорожньо - транспортної пригоди, марки «BMW» модель « 320D» 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 , тип двигуна - дизель, пробіг - 133 646, 00 км.

У відповідності до граф 42 та 43 МД, митну вартість товару позивачем було визначено за основним методом - за ціною договору (контракту) у розмірі 9 000, 00 Євро.

На підтвердження зазначеної у МД митної вартості товару, позивач надав митному органу наступні документи, перелік яких міститься у графі 44 МД:

- паспорт позивача;

- картка платника податків;

- договір купівлі - продажу/рахунок №62-1189/2019 від 09 липня 2019 року;

- платіжне доручення від 10 липня 2019 року на суму 5 000, 00 Євро разом із банківською випискою про рух коштів;

- платіжне доручення від 10 липня 2019 року на суму 4 000, 00 Євро разом із банківською випискою про рух коштів;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 15 липня 2019 року разом з додатком;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ;

- декларація про повернення суми ПДВ з 9 000, 00 Євро;

- договір про надання митно - брокерських послуг №113А/БР від 12 липня 2019 року;

- платіжне доручення №691 від 11 липня 2019 року, що підтверджує сплату митних та інших платежів;

- платіжне доручення №694 від 19 липня 2019 року, що підтверджує сплату митних та інших платежів.

За результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів, митним органом встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) декларантом до митного оформлення відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України подано платіжні доручення від 11 липня 2019 року на суму 4 000, 00 Євро та від 10 липня 2019 року на суму 5 000, 00 Євро, у призначенні платежу яких вказано інвойси від 10 липня 2019 року, відповідно до яких здійснювалась оплата за товар - до митного оформлення інвойси, зазначені в платіжних дорученнях, декларантом не подавались;

2) декларантом при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена, не додано відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України (в графі 20 експортної декларації країни відправлення (Федеративна Республіка Німеччина) від 14 липня 2019 року №19DE35E2 зазначено, що продавець продає товар на умовах поставки EXW-Koln);

3) декларантом не подано відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (в графі 20 експортної декларації країни відправлення (Федеративна Республіка Німеччина) від 14 липня 2019 року №19DE35E2 зазначено, що продавець продає товар на умовах поставки EXW-Koln).

Також, контролюючим органом зазначено, що декларантом не подано відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару і підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу та відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України транспортні документи, що містять відомості про вартість перевезення (фрахту) оцінюваних товарів до моменту перетинання ними митного кордону України.

Декларантом не подано всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару (витрати на перевезення (фрахту) оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України), та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

У зв`язку з викладеним, митним органом розпочато процедуру консультації та відповідно до частин 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту запропоновано надати наступні документи:

1) відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України транспортні документи, що містять відомості про вартість перевезення (фрахту) оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України;

2) відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

17 липня 2019 року декларантом надіслано повідомлення про відмову у подачі на вимогу органу доходів і зборів документів, відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України та додаткових документів відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів прийнято письмове рішення про її коригування відповідно до статті 55 Митного кодексу України, а саме від 17 липня 2019 року №UA100030/2019/000097/2.

Митна вартість у вказаному рішенні визначена із застосуванням методу визначення митної вартості 2г (резервний метод) відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законом України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Незгода позивача із зазначеним рішенням обумовила звернення позивача до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень частин 2, 4, 8, 9 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частин 1-4 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частини 1, 2, 3, 5 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 статті 54 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини 12 статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно частини 1, 7, 8, 9 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини 5-8 статті 58 МК України).

Відповідно до частини 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24 травня 2012 року № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (пункти 2.4, 2.5 Правил).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням про коригування митної вартості товарів №UA100030/2019/000097/2 від 17 липня 2019 року митна вартість товару визначена за резервним методом.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що в ході проведення процедури консультації митним органом встановлено, що заявлена митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за основним методом, оскільки документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) декларантом до митного оформлення відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України подано платіжні доручення від 11 липня 2019 року на суму 4 000, 00 Євро та від 10 липня 2019 року на суму 5 000, 00 Євро, у призначенні платежу яких вказано інвойси від 10 липня 2019 року, відповідно до яких здійснювалась оплата за товар - до митного оформлення інвойси, зазначені в платіжних дорученнях, декларантом не подавались;

2) декларантом при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена, не додано відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України (в графі 20 експортної декларації країни відправлення (Федеративна Республіка Німеччина) від 14 липня 2019 року №19DE35E2 зазначено, що продавець продає товар на умовах поставки EXW-Koln);

3) декларантом не подано відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (в графі 20 експортної декларації країни відправлення (Федеративна Республіка Німеччина) від 14 липня 2019 року №19DE35E2 зазначено, що продавець продає товар на умовах поставки EXW-Koln).

Також, контролюючим органом зазначено, що декларантом не подано відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару і підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу та відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України транспортні документи, що містять відомості про вартість перевезення (фрахту) оцінюваних товарів до моменту перетинання ними митного кордону України.

Так, відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення

Пунктами 6 та 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності до пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

Так, у в графі 20 експортної декларації країни відправлення (Федеративна Республіка Німеччина) від 14 липня 2019 року №19DE35E2 зазначено, що продавець продає товар на умовах поставки EXW-Koln.

Інкотермс 2010 (Incoterms 2010) - це міжнародні правила, визнані урядовими органами, юридичними компаніями і комерсантами по всьому світу як тлумачення найбільш застосовних в міжнародній торгівлі термінів.

Згідно з Інкотермс 2010, термін EXW (EX Works…(named place) Франко завод (…назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Виходячи з вищезазначеного, за умовами поставки EXW на продавця покладаються мінімальні обов`язки, а всі можливі ризики і витрати, пов`язані з переміщенням товару з території продавця до кінцевого пункту, несе виключно покупець. По суті терміну EXW відповідає термін «самовивезення».

Позивач у позовній заяві зазначив, що документи, які б підтверджували витрати по транспортуванню оцінюваних товарів ним не подавались, оскільки транспортний засіб рухався власним ходом. Автомобіль не страхувався.

Наведені доводи відповідачем не спростовані, відтак підстави для витребування від позивача транспортних (перевізних) документів, документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування були відсутні.

Таким чином, позивач, як покупець товару на умовах поставки EXW-Koln, не поніс будь - яких витрат на транспортування транспортного засобу, оскільки такий транспортний засіб рухався самостійно та будь - яких інших засобів для його транспортування не залучалось.

Щодо посилань відповідача у спірному рішенні на те, що декларантом до митного оформлення відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України не подано інвойси від 10 липня 2019 року, які зазначені у платіжних дорученнях від 11 липня 2019 року на суму 4 000, 00 Євро та від 10 липня 2019 року на суму 5 000, 00 Євро, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2019 року між позивачем та компанією «German Cars Kцln», в особі Elena Weigin укладено договір купівлі/рахунок №62-1189/2019, за умовами якого позивач придбав у компанії автомобіль марки «BMW» модель « 320D» 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 , пробіг - 133 646, 00 км, вартістю 9 000, 00 Євро.

На підтвердження здійснення оплати за вказаний товар, позивачем надані платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах №190710/001185043 від 10 липня 2019 року на суму 5 000, 00 Євро та №190711/001185138 від 10 липня 2019 року на суму 4 000, 00 Євро разом із банківськими виписками про рух коштів.

Отримувачем коштів у вказаних платіжних дорученнях зазначена компанія «German Cars Kцln». У графі «призначення платежу» вказано: оплата за автомобіль, інвойс від 10 липня 2019 року, BMW, MODEL 320D GRAND TOURISMO.EZ 21/12/2016/ WBA8T31010G800210.

Суд зазначає, що зі змісту вказаних платіжних доручень можливо однозначно встановити, що позивачем здійснена оплата товару, а саме: автомобіля марки «BMW» модель « 320D» 2016 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 , його вартість та отримувача.

При цьому, зазначення у платіжному документі інвойсу від 10 липня 2019 року може бути технічною помилкою, оскільки вказаний товар придбаний позивачем відповідно до договору купівлі/рахунку від 09 липня 2019 року.

З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що надані позивачем документи містили у собі усі необхідні складові для визначення митної вартості товару, у зв`язку з чим у митниці у спірних правовідносинах були відсутні підстави для початку проведення процедури консультації, витребування додаткових документів та визначення митної вартості в іншому розмірі, ніж була задекларована позивачем.

Крім того, позивачем на підтвердження заявленої митної вартості долучено до матеріалів справи Звіт про оцінку легкового автомобіля, що ввозиться на митну територію України BMW 320 D, VIN: НОМЕР_3 №4767 від 17 липня 2019 року, виконаний ФОП ОСОБА_2 , за висновками якого вартість колісного транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України (С1) легкового автомобіля BMW 320 D, VIN: НОМЕР_3 станом на 17 липня 2019 року складає 253 486, 76 грн., що становить 8 732, 69 Євро.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що всі документи декларантом подано без перекладу, як того вимагає стаття 254 Митного кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Таким чином, митний орган має право вимагати перекладу документів на українську мову лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

З аналізу наданих позивачем митному органу документів на підтвердження митної вартості імпортованого товару, встановлено, що вони складені українською, англійською та німецькою мовами.

При цьому, на думку суду, вказані документи дають змогу встановити щодо якого товару вони складені, ким, а також визначити вартість товару.

З огляду на зазначене, та за відсутності доказів зі сторони відповідача про необхідність перекладу документів у зв`язку з необхідністю перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, суд вважає зазначені доводи контролюючого органу такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги, як підстава невизнання митної вартості імпортованого товару.

Також, суд критично відноситься до доводів відповідача про ненадання позивачем додаткових документів на підтвердження понесених ним витрат на поставку товару, оскільки сам факт неподання декларантом інших додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Зазначена правова позиція також висловлена у Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2012 року у справі №21-91а12, Постанові Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року у справі №810/1843/15.

Водночас, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 17 липня 2019 року №UA100030/2019/000097/2, відповідач прийшов до протилежного висновку, а саме про те, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, що суперечить обставинам, які були встановлені під час розгляду даної адміністративної справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 17 липня 2019 року №UA100030/2019/000097/2 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Що стосується заяви позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат, пов`язаних з оцінкою імпортованого транспортного засобу, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Матеріалами справи встановлено, що на замовлення позивача, 17 липня 2019 року ФОП Врублівським В.О. складено Звіт про оцінку легкового автомобіля, що ввозиться на митну територію України BMW 320 D, VIN: WBA8T31010G800210 № 4767 .

Згідно з квитанцією до прибуткового ордера №01/07 від 17 липня 2019 року позивачем здійснено оплату вартості проведеного дослідження, яка становить 2 500, 00 грн.

У той же час, вказаний Звіт було замовлено позивачем та виконано ФОП ОСОБА_2 до виникнення між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Частинами 1, 7-9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що витрати позивача на оцінку автомобіля дійсно є документально підтвердженими, проте, на думку суду, вони не пов`язані з розглядом справи, оскільки така оцінка проводилась позивачем самостійно, до моменту відкриття провадження у справі. В ході розгляду справи позивачем не заявлялось жодних клопотань про залучення експерта або проведення експертизи.

Відтак, вказана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Одночасно, з урахуванням наведених вище правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з Київської міської митниці ДФС судові витрати у формі судового збору у розмірі 3 682, 71 грн. що підтверджуються квитанцією №0.0..1 від 23 липня 2019 року.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17 липня 2019 року №UA100030/2019/000097/2, винесене Київською міською митницею Державної фіскальної служби.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби (, адреса: 03680, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 8-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 682, 71 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні сімдесят одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко