Справа № 280/666/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/666/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Баранник Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 в адміністративній справі №280/666/19 ухвалену суддею Бойченко Ю.П., по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

У лютому 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому позивач просив суд: визнати противоправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії згідно п. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 як матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку; зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію згідно п. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 як матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 адміністративний позов задоволено частково визнано противоправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно п. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV як матері особи з інвалідністю з дитинства. Зобов`язано Шевченківське об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію згідно п. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем надано належні та допустимі докази, якими підтверджується, що ОСОБА_2 за медичними показаннями визнана інвалідом з дитинства, досягнення позивачем віку 50 років та з урахуванням достатнього страхового стажу позивача для призначення дострокової пенсії.

Не погодившись з рішенням суду , Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, де просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства, не дитини без такого роду медичних показань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 50-ти річного віку, має загальний страховий стаж роботи понад 15 років та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження від 22.08.1986 серії НОМЕР_1 ).

На підтвердження факту визнання ОСОБА_2 інвалідом з дитинства в матеріалах справи міститься довідка до акту огляду МСЕК від 06.10.2005 серії АД №035553, відповідно до якої останній безстроково встановлено третю групу інвалідності, при цьому чітко зазначено причину: інвалід з дитинства.

Крім того, відповідно до висновку ЛКК від 22.12.2018 №236/8, ОСОБА_2 є інвалідом дитинства з 18.03.1996 (тобто з дев`ятирічного віку), при цьому також зазначено, що дитина не могла бути визнана інвалідом до 6-ти річного віку.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).

Відповідно до ст.17 Закону № 1788-XII (у редакції, чинній на час звернення позивачки до Управління) жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (п. «є» і «ж» ст. 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (ст. 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон № 1058-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Статтею 1 Закону № 1058-IVпередбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 5 років.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розд. VIII «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі -МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався ст. 2 Закону № 875-ХІІ, а також ст. 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону № 2961-ІV дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку ЛКК від 22.12.2018 №236/8дитина позивача є інвалідом дитинства з18. ІНФОРМАЦІЯ_3 (тобто з дев`ятирічного віку) при цьому зазначено, що дитина не могла бути визнана дитиною інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а.

З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень судова колегія приймає доводи апелянта щодо недоведеності позивачем порушення його права на призначення дострокової пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, п. 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 р- скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 17 жовтня 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник