Справа № 826/18631/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 жовтня 2019 року 10:23 826/18631/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі

за позовом Головного управління ДФС у м. Києві на належного: Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м.Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, Код )

до ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

Представника позивача - Картавої Я.О.,

Представника відповідача - Міняйла Є.В.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просила: стягнути з ОСОБА_1 (пн НОМЕР_1 ) податковий борг в сумі 90 473,75 грн., а саме з земельного податку в розмірі 90 473,75 грн. на бюджетний рахунок №0007, одержувач: УДКСУ у Печерському районі Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, , банк одержувача - ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку 820019, код платежу 18010500.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача утворився податковий борг з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 90473,75 грн., який відповідачем не сплачено своєчасно у відповідності до законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року адміністративний позов задоволено, постановлено стягнути податковий борг з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , податковий адрес: АДРЕСА_2 ) податковий борг у розмірі 90473,75грн. на бюджетний рахунок №0007 (одержувач: УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код одержувача 38004897, банк одержувача ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019 (код платежу 18010500).

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем, в порушення норм Податкового кодексу України, податкові зобов`язання не сплачені і на момент вирішення даної справи за останнім обліковується податковий борг з плати за землю в розмірі 90473,75 грн. Крім того, на час прийняття рішення доказів сплати відповідачем спірної суми податкового боргу в матеріалах справи відсутні.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року постанову суду першої інстанції від 17 березня 2017 року залишено без змін.

В подальшому, 24 червня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із заявою про перегляд рішення по справі №826/18631/16 за нововиявленими обставинами, у якій просив:

- скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року по справі №826/18631/16 та ухвалити нове рішення;

- відмовити у задоволенні позову Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про стягнення податкового боргу у розмірі 90 473,75 грн. з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- стягнути з Державного бюджету на корить позивача судові витрати, понесені позивачем при поданні заяви.

Вказана заява обґрунтована тим, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виникла податкова заборгованість у розмірі 90 473,75 грн., скасовані у судовому порядку, а відтак відсутні правові підстави для стягнення боргу, який відсутній.

У ході судового розгляду заяви про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами представник заявника заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Судом у відповідному судовому засіданні замінено позивача - Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на належного - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Представник податкового органу заперечував проти задоволення заяви про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами.

Розглянувши подані заявником пояснення, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд зазначає наступне.

В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Таким чином, нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Аналогічний підхід до визначення підстав перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами викладений в Узагальненні судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2015 року № 7).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Як уже зазначалось вище, підставою для задоволення адміністративного позову постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року слугував факт узгодженості податкового зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 90473,75 грн.

При цьому, судом встановлено, що вказана сума податкового боргу виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 04 червня 2015 року №2128-15, яким визначено грошове зобов`язання з земельного податку в сумі 14 650,27 грн. та податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2015 року №408-1605, яким визначено суму грошового зобов`язання з земельного податку в сумі 75 829,74 грн.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що у межах адміністративної справи №826/15434/17 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив, зокрема, податкові повідомлення-рішення №408-1305 від 18 квітня 2016 року на суму 75 829,74 грн. («земельний податок з фізичних осіб; код платежу 18010700, період 2016) та №2128-15 від 04 червня 2015 року на суму 14650,27 грн. («земельний податок з фізичних осіб»; період 2015), прийняті ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення:

- №45425-1305 від 05 травня 2017 року на суму 21 434,65 грн. («земельний податок з фізичних осіб»; період - 2017), прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві,

- №408-1305 від 18 квітня 2016 року на суму 75 829,74 грн. («земельний податок з фізичних осіб»; код платежу 18010700, період 2016) та №2128-15 від 04 червня 2015 року на суму 14 650,27 грн. («земельний податок з фізичних осіб»; період 2015), прийняті Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Задовольняючи адміністративний позов у справі №826/15434/17 суд виходив з того, що контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави для застосування до ФОП ОСОБА_1 вищезгаданих елементів земельного податку, сукупність яких у їх взаємозв`язку зумовлювала би його обов`язок сплачувати нарахований податок.

По-перше, визначаючи ФОП ОСОБА_1 , як фізичну особу, землекористувачем податковий орган посилався на угоду, учасником якої заявник не є.

Крім того, надані Інформаційні талони свідчать про розміщення літнього майданчику, відносини щодо чого регулюються договором про пайову участь, що включає вигоди місцевої громади (місцевого самоврядування) від розміщення та використання літнього майданчика.

Під час розгляду справи №826/15434/17 не надано документальних підтверджень того, що ФОП ОСОБА_1 є постійним землекористувачем, обставини щодо чого зумовлюють виникнення у особи статусу платника податку. Літній майданчик є сезонним бізнесом, що не заперечується сторонами, що не є рівнозначним статусу постійного землекористувача.

Крім того, податковим органом не надано будь-яких даних державного земельного кадастру у документарному виразі. В контексті наведеного слід зазначити, що під час розгляду справи контролюючим органом надано розрахунки податку, які в частині площі відрізняються навіть від площі у документах, які відповідачі вважають підставами для нарахування земельного податку. Так, в Інформаційних талонах йдеться про площі: 38 кв.м., 62,2 м.кв., 82,8 м.кв. у різні періоди; у паспорті прив`язки 77,76 м.кв.; у вищезгаданому договорі, стороною якого позивач не є - 273,20 кв.м. У той же час, у своїх розрахунках контролюючий орган посилається на площу 90,53 кв.м., що вказує у т.ч. на недоведеність складової розрахунку (елементу податку) - площі та недоведеність обставин, на яких ґрунтуються спірні рішення.

В матеріалах справи міститься копія ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі №826/15434/17, якою у відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року відмовлено.

Вимогами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Тобто, судове рішення в адміністративній справі №826/15434/17, виходячи зі змісту статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили.

При цьому, відповідно до пункту 58.1 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу Податкового кодексу України, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Враховуючи, що податкові повідомлення-рішення від 04 червня 2015 року №2128-15, яким визначено грошове зобов`язання з земельного податку в сумі 14 650,27 грн. та податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2015 року №408-1605, яким визначено суму грошового зобов`язання з земельного податку в сумі 75 829,74 грн, на підставі яких виник податковий борг заявника з земельного податку в розмірі 90 473,75 грн, скасовано судовим рішенням в 2019 році, отже такі податкові повідомлення-рішення вважаються відкликаними, а відтак у заявника відсутній податковий борг з земельного податку на загальну суму 90 473,75 грн., що є підставою для відмови у задоволенні позову Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 90 473,75 грн.

При цьому, учасникам справи не могло бути відомо в 2017 році, на час прийняття постанови від 17 березня 2017, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, будуть скасовані.

Відтак, в силу приписів пункту 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі №826/18631/16 є нововиявлені обставини.

Частиною 4 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, заявником доведено належними та допустимими доказами наявність нововиявлених обставин та наявність підстав для скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Заву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про переглад постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року за нововиявленими обставинами задовольнити.

2. Скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року у справі №826/18631/16.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про стягнення податкового боргу у розмірі 90 473,75 грн. з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

4. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 357 (одна тисяча триста п`ятдесят сім) гривень 13 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Суддя А.Б. Федорчук