Справа № 826/2831/15
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2831/15 Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Пилипенко О. Є.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Нестерова - Сурменка О. П., представника відповідача Норця В. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: 10 годин 16 хвилин, дата складання повного тексту: не зазначена) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2014 р. №№ , .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015 р., позов було задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 23 квітня 2019 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

У вказаній постанові ВС вказав, що погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про правомірність оподаткування позивачем у перевіряємому періоді операцій з постачання за заниженою ставкою ПДВ (7%).

В той же час, суд касаційної інстанції звернув увагу на три порушення, що не були досліджені при попередньому розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції.

Так недослідженими залишились питання правомірності:

- включення до податкового кредиту за липень 2014 р. податкової накладної від 14.07.2014 р. № 4, виписаної ПП «Промсталь» на суму ПДВ - 9333, 33 грн з порушенням порядку заповнення податкових накладних;

- включення до податкового кредиту за серпень 2014 р. ПДВ у сумі 3640, 00 грн на підставі податкових накладних від Торгово - промислової палати України, що не надані до перевірки;

- включення до декларації з ПДВ за липень 2014 року шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 8395, 53 грн відносно товару, ввезеного на митну територію України у травні 2014 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року позовом задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 04 грудня 2014 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2862064, 67 грн (два мільйони вісімсот шістдесят дві тисячі шістдесят чотири гривні шістдесят сім копійок) та штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 715516, 17 грн (сімсот п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістнадцять гривень сімнадцять копійок).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 04 грудня 2014 року № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3017792, 47 грн (три мільйони сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні сорок сім копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволення позовних вимог з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

В частині оскарження апелянт обгрунтовує свої вимоги тим, що операції платників ПДВ з постачання на митній території України медичних виробів, а також операції з їх ввезення на митну територію України, що здійснювалися 01.07.2014 р., повинні були оподатковуватися за ставкою 20 % у зв`язку з припиненням дії з 01.07.2014 р. постанови КМ України від 23.04.2014 р. № 118 та вступом в дію з 02.07.2014 р. нової постанови КМ України від 01.07.2014 р. № 216.

Також апелянт зауважує, що позивачем ні в запереченні № 131/11/14 від 26.11.2014 р. проти акту документальної позапланової виїзної перевірки від 20.11.2014 р. № 1371/28-10-37- 12/19341005, ані у скарзі від 15.12.2014 р. № 135/12/2014 на податкові повідомлення - рішення не зазначалося про наявність інших податкових накладних від інших контрагентів, а тому, на думку апелянта, відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

З огляду на викладене, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ з II «Проктер Енд Гембл Україна» положень п.198.1, п.198.2, п.198.6. ст.198 ПК України, а саме: не було надано податкових накладних, пов`язаних із виконанням вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 12.11.2019 р. за вх. № 41128, у якому позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що в частині заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за липень 2014 року у розмірі 2862065, 28 грн та серпень 2014 року - у розмірі 3014152, 45 грн ВС вже висловив свою позицію щодо правомірності висновків судів попередніх інстанцій у цьому питанні.

Просить застосувати в цій частині положення ч. 5 ст. 353 КАС України.

В частині ненадання до перевірки податкових накладних № 277 від 21.07.2014 р., № 158 від 31.07.2014 р. та № 141 від 06.08.2014 р. на загальну суму ПДВ 3640, 00 грн позивач визнає, що ним помилково було зазначено під час заповнення додатку 5 до податкових декларацій з ПДВ за липень та серпень 2014 року про отримання таких накладних від Торгово-промислової палати України.

Однак, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на положення п. 201.10 ст. 201 ПК України та просить врахувати, що підставою для віднесення сум ПДВ до податкового кредиту є сам факт наявності податкової накладної.

Позивач зазначає, що накладна № 277 від 21.07.2014 р. була отримана ним від ТОВ «Заммлер Україна», накладна № 158 від 31.07.2014 р. - від ТОВ «Вєста Україна», а накладна № 141 від 06.08.2014 р. - від ТОВ «Енерго Монтаж Сервіс», що підтверджують копії накладних, наданих позивачем до суду першої інстанції.

В іншій частині встановлених порушень позивач зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та ці порушення не є предметом доводів апеляційної скарги, а позивач цю частину рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за серпень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 20.11.2014 р. № 1371/28-10-37-12/19341005.

Перевіркою встановлено, що позивачем в деклараціях з ПДВ за липень та серпень 2014 року відображено реалізацію лікарських засобів на митній території України, які згідно п. п. 194.1.1 п. 194.1 статті 194 ПК України з 01 квітня 2014 року оподатковуються за ставкою 7 % (ряд.2.2 кол. Б), в тому числі: за липень на загальну суму 22015887, 00 грн, крім того, ПДВ - 1541112, 00 грн; за серпень на загальну суму 23185788, 00 грн, крім того, ПДВ - 1623005, 00 грн.

В ході перевірки відповідач дійшов до висновку про наступні порушення ТОВ «Проктер енд Гембл Україна», зокрема:

- п. 193.1 статті 193 ПК України, у зв`язку з чим занижено суму податкових зобов`язань в декларації з ПДВ за липень 2014 року на 2862065, 00 грн та в декларації з ПДВ за серпень 2014 року на 3014152, 00 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 статті 198, статті 200, п. 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на 21369, 00 грн.;

- п. 187.8 статті 187, п. 193.1 статті 193, п. 194.1 статті 194, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 статті 198, п. 200.1, п. 200.3 статті 200, п. 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення в розмірі 5893946, 00 грн;

- пп. 14.1.18 п. 14.1 статті 14, п. 200.4, статті 200 ПК України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2014 року в розмірі 2871398, 00 грн, яка підлягає зменшенню.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення рішення:

- № від 04 грудня 2014 року, згідно якого позивачеві зменшено бюджетне відшкодування на 2871398, 00 грн та донараховано 717849, 50 грн штрафних санкцій;

- № від 04 грудня 2014 року, згідно якого позивачеві зменшено від`ємне значення податку на додану вартість на 3026188, 00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, у тому числі з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пункт 193.1 статті 193 Податкового кодексу України встановлює, що ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах:

а) 20 відсотків;

б) 0 відсотків;

в) 7 відсотків по операціях з:

- постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наведені норми Податкового кодексу України вказують, що операції з постачання на митній території України медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, має здійснюватись за ставкою податку на додану вартість у розмірі 7 %.

До 01 липня 2014 року діяла постанова Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року № 118 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», якою затверджено Перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків, за відповідними кодами УКТ ЗЕД.

Згідно Переліку оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків підлягають вироби за кодом УКТЗЕД 9619 00* - пелюшки для немовлят, підгузки. Також в цьому Переліку зазначено, що позначка «*» тут і далі - вироби для медичного використання, що мають відповідне маркування.

Відповідно до розділу ХХ Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), яка є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VII, коду товару 9619 00 відповідають такі вироби: гігієнічні прокладки (підкладки) і тампони, дитячі пелюшки і підгузки та аналогічні вироби з будь-якого матеріалу.

Аналізуючи наведені положення в сукупності можна зробити висновок, що у розумінні постанови Уряду № 118 термін «пелюшки для немовлят, підгузки», з позначкою «*» (вироби для медичного використання, що мають відповідне маркування), включає в себе також такі вироби, як гігієнічні прокладки (підкладки) і тампони та аналогічні вироби з будь-якого матеріалу і ці види товарів підлягали оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків до 01 липня 2014 року включно. Зазначене спростовує доводи податкового органу про неправомірне оподаткування позивачем операцій з постачання товарів, яке мало місце 01.07.2014, за ставкою 7%.

З 02 липня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 01 липня 2014 року № 216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», якою затверджено новий Перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків.

Відповідно до пункту 1 вказаної постанови, до цього переліку належать медичні вироби, для визначення яких вживаються такі терміни: «медичний виріб» - у значенні, наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 753.

За визначенням підпункту 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року № 753, медичний виріб - це будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.

Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 216 передбачено, що документами, які підтверджують належність продукції до медичних виробів, є: свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу - для виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації в установленому порядку.

Листом Державної фіскальної служби від 19 серпня 2014 року № 2316/7/99-99-19-03-02-17 надано роз`яснення щодо практичного застосування постанови № 216, відповідно до якого при здійсненні, починаючи з 2 липня 2014 року, митного оформлення медичних виробів, які ввозяться на митну територію України і на які є свідоцтво про їх державну реєстрацію, податок на додану вартість нараховується за ставкою 7 відсотків. При цьому відсутність декларації про відповідність та/або заяви про медичні вироби особливого призначення за умови наявності діючого свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів не може бути підставою для відмови в застосуванні ставки податку на додану вартість у розмірі 7 відсотків.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що медичними виробами, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків з 02 липня 2014 року вважаються вироби, що відповідають визначенню термінів «медичний виріб» згідно з підпунктом 9 пункту 2 Технічним регламентом щодо медичних виробів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року № 753, та підтверджені свідоцтвом про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу.

Товар має відповідні свідоцтва про державну реєстрацію в якості «медичних виробів» видані спеціалізованим експертним органом, що свідчить про належність виробу до виробів медичного призначення, про що зроблено висновок за результатами експертних досліджень та аналізу.

Таким чином, ВС у даній справі зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність оподаткування операцій з постачання продукції (жіночі прокладки та тампони) за заниженою ставкою ПДВ 7 %.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими, з огляду на що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо доводів апелянта в частині донарахування позивачу суми ПДВ у розмірі 3640, 00 грн колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи наявні копії податкових накладних № 141 від 06.08.2014 р. (а. с. 51 Т. 8), № 277 від 21.07.2014 р. (а. с. 52 Т. 8), № 158 від 31.07.2014 р. (а. с. 62 Т. 8).

У відповідності до п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що була чинною на дату формування податкових накладних) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, право на включення сум податкового кредиту законодавець пов`язує саме зі створенням податкової накладної, тобто її реальним існуванням.

Натомість, ненадання позивачем податкових накладних до перевірки не нівелює права позивача на віднесення сум до податкового кредиту за умови відсутності у відповідача обґрунтованих сумнівів у видачі ТОВ «Заммлер Україна», ТОВ «Вєста Україна», ТОВ «Енерго Монтаж Сервіс» на користь позивача спірних податкових накладних.

Крім того, колегія суддів зважає на ту оставину, що під час перевірки відповідач скористався практичною можливістю встановити, що ТПП України не була видавником спірних податкових накладних.

З огляду на це, відповідач мав таку ж можливість перевірити інформацію за іншими видавниками у ході розгляду судової справи. Однак, відповідач, не надав доказів здійснення такої перевірки, обмежившись доводами про сумнівність спірних ПН.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 14.11.2019 р. на запитання головуючого судді щодо заперечення існування оригіналів податкових накладних, копії яких наявні в матеріалах справи, представник відповідача зауважив, що сумнівів у реальності спірних подакових накладних не має, натоміть, оскільки вони не були надані до перевірки відповідач відстоює позицію відсутності у позивача права на віднесення спірних сум до податкового кредиту.

Відтак колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з підстав, що були зазначені вище.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя О. Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складено 14.11.2019 р.)