Справа № 375/1779/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 листопада 2019 року м. Київ № 375/1779/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Рокитнянського районного суду Київської області звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 03.07.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59431999 у справі №375/999/17 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 18.10.2019 адміністративну справу №375/1779/19 передано за підсудністю на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

За результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П.

Питання про відкриття провадження у справі Рокитнянським районним судом Київської області не вирішувалось.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI, за подання суб`єктом владних повноважень або юридичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII установлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921 гривень.

Таким чином, під час звернення до суду позивачеві належало сплатити судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Разом з тим, доказів сплати судового збору позивач до позовної заяви не приєднав.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Доказів того, що обставини, перелік яких наведено у частині 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», перешкоджають позивачеві сплатити судовий збір у розмірі, встановленому законом, позовна заява та додані до неї матеріали не містять.

Крім того, будь-яких доказів того, що майновий стан Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області виключає можливість оплати ним судових витрат позивач до клопотання про відстрочення сплати судового збору також не додав.

Відсутність або обмеженість бюджетних асигнувань, призначених для сплати судового збору, не є свідченням незадовільного майнового стану і не може бути підставою для надання пільг чи переваг при зверненні до суду.

Суд також бере до уваги, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним вчинялися будь-які дії для приведення відповідної статті видатків у відповідність до фактичних потреб, як і не надано доказів, що за результатами вчинення таких дій компетентними органами були прийняті рішення про відмову у виділенні додаткового фінансування.

З урахуванням викладеного, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі задоволенню не підлягає.

Суд також звертає увагу позивача на інші недоліки позовної заяви, які полягають у наступному.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно з частиною 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

У якості відповідача у позовній заяві позивач зазначив Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з приводу чого суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 06.04.2011 №385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до пункту 7 якого ДВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень ДВС України.

Відповідно до Положення про Державну виконавчу службу України, затвердженим постановою КМУ №229 від 02.08.2014, Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до закону.

З 07.04.2015 вказане Положення про ДВС втратило чинність у зв`язку із прийняттям постановою КМУ №150 від 31.03.2015, якою погоджено пропозицією Міністерства юстиції щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою КМУ від 21.01.2015 №17 Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені.

Згідно з постановою КМУ від 21.01.2015 №17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), та з інших питань. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Статтею 6 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з Типовим Положенням про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 №1183/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.04.2016 за № 617/28747, Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції). До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5 Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі відділи державної виконавчої служби).

Тобто, відділ примусового виконання рішень є складовою Управління, як структурний підрозділ.

Враховуючи, що відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не визначений як самостійний орган державної виконавчої служби, позивачу необхідно визначити належного відповідача у справі.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений шестимісячний строк, який є загальним строком, для звернення особи до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів.

При цьому, частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві позивач стверджує, що отримав текст оспорюваної постанови 18.07.2019, на підтвердження чого надає супровідний лист відповідача від 03.07.2019 №3585 про направлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2019.

Отже, десятиденний строк для звернення до суду з даною позовною заявою розпочався 19.07.2019 та завершився 29.07.2019, у той час як відповідно до календарного штемпелю відділу поштового зв`язку позивач звернувся з даним позовом до суду лише 31.08.2019, тобто з пропуском десятиденного строку, передбаченого для звернення з позовною заявою до суду.

Заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням підстав та доказів поважності причин його пропуску позивачем не подано.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом надання безпосередньо до канцелярії суду:

- оригінал документу про сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн.

- уточненої позовної заяви із визначенням належного відповідача у справі з урахуванням висновків суду;

- заяви із обґрунтуванням поважності причин пропуску звернення до суду з цим позовом;

Керуючись статтями 160, 161, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити позивачеві у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

2. Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови, - залишити без руху.

3. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

4. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Т.П. Балась