Справа № 320/1477/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року № 320/1477/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Боненкамп» до Київської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Боненкамп» до Київської митниці ДФС, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці ДФС за № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA125200/2019/00070.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем було визначено його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту). Цей показник було заявлено у митній декларації, до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни. Однак, митний орган, на думку позивача, безпідставно не погодився із заявленою митною вартістю товару та незаконно прийняв рішення про наявність підстав для коригування митної вартості із застосування резервного методу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

24 квітня 2019 року представником відповідача через службу діловодства суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Боненкамп» просив відмовити в повному обсязі. Стверджував, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи не містять достовірних і об`єктивних відомостей числових значень складових митної вартості. У зв`язку з чим, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначив також, що за відсутності інформації необхідної для застосування попередніх методів, застосування резервного методу в даному випадку повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

13 червня 2019 року від учасників справи надійшли письмові клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

У зв`язку з цим, на підставі частини третьої статті 194 КАС України суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Від позивача 09.08.2019 надійшла відповідь на відзив, за результатом вивчення змісту якої судом встановлено, що позивач позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Боненкамп» зареєстроване в якості юридичної особи 19.08.2011 (номер запису: 1 007339) за адресою: 08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. 21 км Житомирського шосе, що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в станом на день прийняття рішення.

01 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Старко Київ» (згідно Додаткової угоди від 10.03.2017 до Договору були внесені доповнення щодо зміни назви Товариства з обмеженою відповідальністю «Старко Київ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Боненкамп») та Фірмою SIA «Starko Eastern Group» (згідно Додаткової угоди від 10.01.2017 до Договору були внесенні доповнення щодо зміни назви Фірмою SIA «Starko Eastern Group» на SIA «Bohnenkamp») було укладено договір № SK-SEG-01/2014, (далі Договір), відповідно до якого Продавець (SIA «Bohnenkamp») продає, а Покупець (ТОВ «Боненкамп») купує шини, камери і запасні частини (колеса) для несамохідних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 1.2 Договору в первісній редакції товар поставляється партіями на мовах «FCA Рига».

Додатковою угодою від 05.02.2015 до Договору Сторони виклали пункт 1.2 Договору в наступній редакції: «Товар поставляється поетапно, партіями, для подальшої реалізації на території України, протягом всього строку дії Договору. Товар постачається на умовах, визначених правилами «Інкотермс 2000» на розсуд Покупця і визначається в рахунках (інвойсах) згідно замовлення Покупця. Кількість і номенклатура товару в кожній партії повинна відповідати замовленню Покупця».

04 березня 2019 року до відділу митного оформлення № 3 митного поста «Західний» декларантом в особі ФОП Березанський ОСОБА_1 В. подано електронну митну декларацію (ЕМД) № UA125200/2019/614181.

Згідно ЕМД № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019 позивачем було задекларовано ввезення наступного товару: покришки пневматичні гумові, нові, з малюнком на протекторі для використання вантажних транспортних засобах: шина пневматична 385/65R22.5 158/160K 18PR Deestone SW 433 TL арт. 026112 - 171 шт.

Задекларована позивачем митна вартість товару (графа 22 МД) 30641, 49 Євро, умови поставки СІР UA Chornomorsk.

06 березня 2019 року Київською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000225/2, що ввозилися Товариством з обмеженою відповідальністю «Боненкамп», за електронною митною декларацією № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019 та складено на його підставі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125200/2019/00070.

Відповідно до Рішення про коригування митної вартості відповідачем застосовано метод 2ґ (резервний метод) та заявлену позивачем митну вартість товару в митній декларації - 30641, 49 Євро скориговано до 36953, 10 Євро.

Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що за результатами опрацювання документів, поданих позивачем разом з митною декларацією № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019 встановлено, що документи, надані позивачем, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зокрема, вказано, що відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного договору товари постачаються на умовах FCA-Рига, згідно інвойсу умовами поставки є СІР Чорноморськ.

Згідно з правилами Інкотермс умови поставки СІР передбачають страхування вантажу. Документи, що підтверджують страхування до митного оформлення не надавалися.

У морському коносаменті (Bill of Lading) № 4810-0177-812.012 вчинено запис «freight collect», що відповідно до міжнародних правил заповнення морських документів означає, що вартість доставки сплачує Покупець товару.

З урахуванням зазначеного, відповідач вважав, що відповідно до частини другої статті 58 МК України наданих позивачем документів недостатньо для підтвердження визначення митної вартості товарів методом «за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються» (графа 43 ЕМД « 1»).

З метою підтвердження числових складових митної вартості позивачем на підставі повідомлення відповідача було надано додаткові документи згідно з переліком, викладеним в електронному повідомленні, а саме:

1. Пакувальний лист (Packing list) від 20.02.2019.

2. Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 20.02.2019.

3. Коносамент (Bill of lading) від 25.01.2019 № 4810-0177-812.012.

4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) 28.02.2019.

5. Декларація про походження товару (Declaration of origin) від 20.02.2019.

6. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів SK-SEG-01/2014 від 01.05.2014.

7. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 05.02.2015.

8. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 26.03.2015.

9. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 10.01.2017.

10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 10.03.2017.

11. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 04.01.2018.

12. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 27.08.2018.

13. Договір про надання послуг митного брокера № 02/02/2015 від 17.02.2015.

14. Лист-роз`яснення № 21 від 01.03.2019.

15. Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019.

Однак, відповідач зазначив, що додатково надані позивачем документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену позивачем митну вартість.

У якості джерела інформації, яке використано відповідачем під час прийняття спірного рішення митним органом було взято до уваги митну декларацію від 28.01.2019 № UA5041800/2019/486 та митну декларацію від 18.12.2018 № UA100110/2018/368642 (вартість товару згідно з джерелом інформації 3, 17 доларів США/кг).

Відповідачем зроблено висновок, що подані декларантом (позивачем) документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість, розраховану із застосуванням методу за ціною договору, неможливо, відповідно до частини другої статті 58 МК України.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019 відповідачем було застосовано метод 2ґ резервний метод.

Не погоджуючись із спірним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з такого.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

У відповідності до вимог статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Положеннями статті 53 МК України визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Вказане також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є виключно наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у ЕМД від 04.03.2019 № UA125200/2019/614181, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення повного переліку документів, які б підтверджували митну вартість товарів та числові значення складових їх вартості.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією митного органу про те, що надані позивачем під час митного оформлення товарів документи, містять неповні відомості.

Так, з матеріалів справи слідує, що на підтвердження митної вартості імпортованих товарів позивач на пропозицію митного органу надав: пакувальний лист (Packing list) від 20.02.2019; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) від 20.02.2019; коносамент (Bill of lading) від 25.01.2019 № 4810-0177-812.012; автотранспортну накладну (Road consignment note) 28.02.2019; декларацію про походження товару (Declaration of origin) від 20.02.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів SK-SEG-01/2014 від 01.05.2014; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 05.02.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 26.03.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 10.01.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 10.03.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 04.01.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 27.08.2018; договір про надання послуг митного брокера № 02/02/2015 від 17.02.2015; лист-роз`яснення № 21 від 01.03.2019; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019.

Отже, враховуючи вищевказані докази, позивачем надано належні та необхідні документи, передбачені статтею 53 МК України, які дозволяли визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.

Таким чином, за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність всіх необхідних документів які підтверджують митну вартість товарів, суд зазначає, що оцінюючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованих товарів є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з їх придбанням, відповідач під час розгляду справи не надав.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Суд зазначає, що з аналізу статей 53, 54 МК України вбачається, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають здійснюватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

У відзиві на позов відповідачем також зазначено, що позивачем (декларантом) заявлено про взаємозалежність продавця та покупця, при цьому жодних документів в рамках частини вісімнадцятої статті 58 МК України не надано, отже митниця має підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом (позивачем) митну вартість.

Крім того відповідачем зазначено, що висновок Київської обласної Торгово-промислової палати № КТП-0547 від 01.03.2019, який надано позивачем до позовної заяви, підготовлений з порушенням вимог Національного стандарту № 1 не може засвідчувати обґрунтованість числового розрахунку вартості об`єкта оцінки, які у ньому наведені у зв`язку з відсутністю документально підтверджених даних.

Відповідач вказує, що умови поставки СІР передбачають страхування, проте, документи, що підтверджують вартість страхування до митного оформлення не надано. Вказано також, що у транспортному документі - морському коносаменті вчинено запис "freight collect", що відповідно до міжнародних правил заповнення морських документів означає, що вартість доставки вантажу не сплачено і повинно бути сплачено перевізнику по доставці товару до митного кордону України - покупцем. Крім того, наданий прайс-лист складений на умовах поставки товару СІР Чорноморськ та адресований позивачу, що за своєю суттю являється комерційною пропозицією, адресованою невизначеній кількості осіб.

Щодо взаємозалежності продавця (SIA «Bohnenkamp») та покупця (позивача), яка на думку відповідача могла вплинути на вартість товару, що ввозився позивачем, суд виходить з такого.

Відповідно до частин дванадцятої-чотирнадцятої статті 58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Таким чином, законодавець покладає на орган доходів та зборів обґрунтування впливу взаємозв`язку між позивачем та продавцем на вартість товару, натомість відповідач переклав обов`язок доведення відсутності впливу взаємозв`язку між позивачем та продавцем на вартість товару на позивача.

Оскільки відповідачем не було надано належного письмового обґрунтування впливу взаємозв`язку між позивачем та продавцем на вартість товару (частина тринадцята статті 58 МК України), слід вважати, що такі відносини не вплинули на вартість товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/2314/16 (№ К/9901/13163/18) від 26.08.2018, у справі № 826/27058/15 (№ К/9901/35148/18) від 04.04.2018.

Доведення впливу пов`язаності на ціну товару має відбуватись з врахуванням положень міжнародного договору Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Зміст цієї Угоди вказує на те, що саме митним органом мають бути здійснені дії для перевірки відсутності впливу та надано декларанту право відповіді, в іншому випадку, митна вартість має бути прийнята за заявленим методом. Щодо операцій, передбачених частиною вісімнадцятою статті 58 МК України, то Міжнародний договір виходить з того, що це є альтернативним, іншим (а не імперативним та незамінним) засобом встановлення прийнятності ціни і лише надає можливість імпортеру показати прийнятність ціни за своєю ініціативою без проведення перевірки контролюючим органом.

Так, пунктом 2 статті 1 Угоди передбачено, що згідно з підпунктом «а», під час визначення того, чи є контрактна вартість прийнятною, те, що покупець і продавець пов`язані між собою, само по собі не є підставою вважати контрактну вартість неприйнятною. У такому разі повинні бути вивчені обставини навколо продажу й контрактну вартість повинно бути прийнято за умови, що ці відносини не вплинули на ціну. Якщо з урахуванням інформації, наданої імпортером або отриманої іншим чином, митна адміністрація має підстави вважати, що відносини вплинули на ціну, вона повинна повідомити свої аргументи імпортеру, а імпортеру повинна бути надана можливість для обґрунтованої відповіді. Якщо імпортер того вимагає, це повідомлення аргументів повинно бути надано в письмовому вигляді.

Дані положення відповідають вимогам частини дванадцятої статті 58 МК України, згідно з якою, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Отже, за наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятої статті 58 МК України вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Обов`язок доведення, що пов`язаність між продавцем та покупцем вплинув на митну вартість задекларованого товару, у даному випадку, покладено на орган доходів і зборів.

Вказане також знаходить своє відображення в частині чотирнадцятій статті 58 МК України, якою встановлено, що у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

З аналізу наведеної норми випливає, що за відсутності при перевірці заявленої митної вартості обґрунтувань з боку митного органу щодо впливу взаємозв`язку на ціну товару, відсутні перешкоди для застосування першого методу визначення митної вартості при пов`язаності продавця з покупцем.

Згідно з підпунктом «b» статті 1 Угоди, під час продажу між пов`язаними між собою особами контрактна вартість приймається, а товари оцінюються відповідно до положень пункту 1, якщо імпортер продемонструє, що така вартість є досить наближеною до однієї з таких вартостей, які мають місце в той самий час або майже в той самий час: контрактної вартості під час продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних товарів для експорту до тієї самої країни імпорту; митної вартості ідентичних або подібних товарів, визначених згідно з положеннями статті 5; митної вартості ідентичних або подібних товарів, визначених згідно з положеннями статті 6.

Під час застосування зазначених вище критеріїв повинно бути належним чином ураховано продемонстровані різниці в комерційних рівнях, кількісних рівнях, перерахованих у статті 8 елементах і витратах, понесених продавцем під час продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесених продавцем під час продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.

Згідно з підпунктом «с» статті 1 Угоди, критерії, викладені в підпункті «b» пункту 2, повинні використовуватися за ініціативою імпортера й тільки з метою порівняння. Не може встановлюватися замінник вартості згідно з положеннями підпункту «b» пункту 2 (підпункти «b» та «с» відповідають частинам вісімнадцятій-двадцятій статті 58 МК України).

Однак, надаючи тлумачення умовам, передбаченим вищезазначеним підпунктам, в Угоді зазначено наступне: «Підпункт «а» пункту 2 та підпункт «b» пункту 2 надають різні засоби встановлення прийнятності контрактної вартості. Підпункт «а» пункту 2 передбачає, що якщо покупець і продавець пов`язані між собою, то повинні бути вивчені обставини навколо продажу, а контрактна вартість приймається як митна вартість за умови, що ці відносини не вплинули на ціну. Не передбачається вивчення обставин у всіх випадках, коли продавець і покупець пов`язані між собою. Таке вивчення буде вимагатися тільки тоді, коли існують сумніви стосовно прийнятності ціни. Якщо митна адміністрація не має сумнівів стосовно прийнятності ціни, вона має бути прийнята без запиту подальшої інформації від імпортера. Якщо митна адміністрація не в змозі прийняти контрактної вартості без подальшого запиту, вона повинна надати імпортеру можливість надати таку додаткову детальну інформацію, яка може бути необхідною, для того, щоб вивчити обставини навколо продажу. У цьому зв`язку митна адміністрація повинна бути готовою до вивчення відповідних аспектів операції, зокрема спосіб, у який покупець і продавець організують свої торговельні відносини, і спосіб, у який була визначена ціна, про яку йдеться, щоб визначити, чи ці відносини вплинули на ціну. Якщо можна показати, що покупець і продавець, хоча вони і пов`язані між собою відповідно до положень статті 15, здійснюють покупки і продаж один одному так, як ніби вони не були пов`язані, це підтвердить, що відносини не вплинули на ціну.

Відповідачем не було зазначено та аргументовано при митному оформленні, що саме вплив пов`язаності продавця з покупцем на ціну товару, або ж неподання декларантом документів, наведених в пунктах 1-3 частини вісімнадцятої статті 58 МК України (з зазначенням норми закону, що встановлювала б можливість відмови в митному оформленні з цієї підстави) є причиною відмови. Єдиною підставою відповідачем зазначено, за`явлення неповних відомостей про митну вартість товару, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (тобто підстава, що встановлена пунктом 1 частини шостої статті 54 МК України).

Крім того судом встановлено, що відповідно до прайс-листа продавця (SIA «Bohnenkamp») (строк дії з 01.01.2019 по 28.02.2019) № 362745 від 20.02.2019, вартість товару, асортимент та умови поставки товару співпадають з відомостями, що внесені позивачем до ЕМД № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019.

На зазначену в митній декларації партії товару продавцем (SIA «Bohnenkamp») також було оформлено пакувальний лист від 20.02.2019.

На підтвердження договірної вартості товару позивачем також надавався митному органу прайс-лист продавця (SIA «Bohnenkamp») в Євро, згідно з яким позивачем здійснювалося замовлення товару, та прайс-лист в доларах США, на підставі якого SIA «Bohnenkamp» купувало товар в Deestone Corporation Limited та перепродувала його позивачу.

На підтвердження задекларованої митної вартості товару свідчить також комерційний інвойс № DSC/2019/586 від 14.01.2019 та декларація про походження товару.

Зазначені вище документи свідчать, що пов`язаність позивача та продавця (SIA «Bohnenkamp») жодним чином не вплинуло на вартість товару, який декларувався позивачем, оскільки продавець (SIA «Bohnenkamp») придбав товар в Deestone Corporation Limited, який в подальшому був реалізований позивачеві без заниження його реальної вартості.

Щодо висновку Київської обласної Торгово-промислової палати № КТП-0547 від 01.03.2019, суд зазначає таке.

У відзиві на позов відповідач вказує, що декларантом для підтвердження заявленої митної вартості надано експертний висновок, в якому не міститься жодної інформації щодо розрахунків, які б дали змогу впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації, а також відсутність у висновку цінових пропозицій.

З приводу викладеного суд констатує, що у розумінні вимог частини другої статті 53 МК України висновок не є обов`язковим документом, який надається для підтвердження митної вартості товару.

Щодо посилань відповідача у спірному рішенні на розбіжності з приводу того, що в морському коносаменті (Bill of Lading) (№ 4810-0177-812.012) зазначено «freight collect», що на думку митного органу свідчить про те, що фрахт підлягає оплаті вантажоодержувачем, суд зазначає таке.

Висновки митного органу про те, що «Freight Collect» означає, що фрахт буде сплачено покупцем у порту доставки, не відповідають дійсності та є помилковими, оскільки «Freight Collect» не впливає на митну вартість товару у зв`язку з тим, що поставка товару здійснювалася на умовах СІР-Чорноморськ та витрати з морського перевезення вантажу понесені продавцем товару та включені у ціну товару. Отже, у даному випадку не має значення, коли фактично продавець сплатив фрахт, оскільки вказаний платіж включений у ціну товару.

Крім того, морський коносамент (Bill of Lading) (№ 4810-0177-812.012 від 25.01.2019) оформлений на перевезення товару, який SIA «Bohnenkamp» придбало в Deestone Corporation Limited, який в подальшому було перепродано позивачеві. У зв`язку з цим в коносаменті (№ 4810-0177-812.012 від 25.01.2019 вантажовідправником (shnipper) вказано Deestone Corporation Limited, про що відповідачеві достеменно відомо повідомленим позивачем листом № 21 від 01.03.2019, пояснення з якого митним органом не враховані під час митного оформлення товарів.

Щодо прайс-листа SIA «Bohnenkamp» суд зазначає, що в силу вимог частини третьої статті 53 МК України, прайс-лист не є обов`язковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Щодо страхування товару від ризиків втрати та пошкодження, який постачається на умовах СІР UA Chornomorsk згідно Інкотермс 2000 слід зазначити, що вищевказаний обов`язок відповідно до умов поставки СІР покладається на продавця. Відповідно, продавець укладає договір страхування та сплачує страхові внески.

Таким чином, в разі поставки товару на умовах СІР витрати по страхуванню товару здійснюються продавцем, і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Страхування на умовах поставки СІР не є обов`язком покупця, тобто позивача.

Отже, зі змісту спірного рішення відповідача № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товарів базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Посилання відповідача на джерело інформації щодо визначення митної вартості не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України.

Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 19.06.2018 в справі № 826/6346/13 (№ К/9901/36092/18).

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості судом не встановлено.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачеві у визнанні задекларованої ним митної вартості товарів за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

За таких обставин вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA125200/2019/00070 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів частини третьої статті 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частинною другою статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини другої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості та позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи згідно з частиною третьою статті 53 МК України.

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частини другої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідачем, в порушення вимог частини третьої статті 53 МК України не доведено, що подані документи для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі № 21-148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі документи. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

Суд констатує, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 (справа № 826/25605/15).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, відповідачем невизнання митної вартості, заявленої декларантом, та визначення митної вартості за іншим методом, відмінним від першого метода, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості. А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачеві документів разом із митними деклараціями за оскаржуваним рішенням у Київської митниці ДФС не було підстав вважати надану інформацію необ`єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має розбіжності.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність інформації про те, що ідентичні товари було оформлено за вищою митною вартістю. Однак жодних законних підстав для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною договору митницею не зазначено.

Відомості з iнформацiйних баз даних відповідача мають лише допоміжний iнформацiйний характер при прийнятті митницею вiдповiдних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбiжнiсть мiж рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовiрнiсть даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2018 (справа № 814/1204/15) та в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа № 21-591а15).

Разом з цим, та обставина, що в ціновій базі даних є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди, на підставі використаних митним органом джерел, розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не створює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Цінова база даних ДФС не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З наявних матеріалів справи суд доходить до висновку, що Київська митниця ДФС безпідставно зазначила в рішенні про коригування митної вартості товарів, що використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача щодо відсутності у наданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим як оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів, так і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідачем у відзиві не наведено доводів, які б спростовували надані позивачем пояснення та докази, не надано доказів на підтвердження наявності порушення позивачем норм податкового (митного) законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3842, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 2520 від 05.03.2019.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 3842, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Боненкамп» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів за № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA125200/2019/00070.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Боненкамп» (місцезнаходження: 08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. 21 км Житомирського шосе, ) судовий збір у розмірі 3842 грн. 00 коп. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС (місцезнаходження: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», код ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного рішення 08.11.2019

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.