Справа № 300/1616/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10153/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представників відповідача Шпитального Р.Р.,

Мельника Р.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання незаконним та скасування рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Остап`юк С.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Калуської міської ради, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо не оприлюднення на офіційному сайті Калуської міської ради пізніше ніж за 20 робочих днів до дати його розгляду на пленарному засіданні сесії міської ради проекту рішення про призначення ОСОБА_2 директором КП «Державна студія «Калуське міське телебачення»; визнати незаконним та скасувати рішення від 27 червня 2019 року № 2379 «Про призначення директора комунального підприємства «Державна студія «Калуське міське телебачення».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом зазначення обґрунтувань порушення оскаржуваним рішенням її прав, свобод та законних інтересів щодо предмета спору, та долучення до позовної заяви документу про сплату судового збору.

19 серпня 2019 року позивачем на виконання вимог вищевказаної ухвали суду долучено до позовної заяви документ про сплату судового збору в розмірі 768, 40 гривень та обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням її прав, свобод та законних інтересів щодо предмета спору.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що посада директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення не належить до публічної служби в розмінні Кодексу адміністративного судочинства України та не містить, встановлених Кодексом адміністративного судочинства необхідних ознак суб`єкта владних повноважень, тому заявлені вимоги не належить до юрисдикції адміністративних судів. З огляду на те, що вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи їхніх посадових осіб, тобто між даними особами не існує публічно-правового спору, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства. Такий спір вирішується місцевими загальними судам в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що якщо у справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії Калуської міської ради, яка у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, відтак спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представники відповідача щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи(пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

З матеріалів справи слідує, що предметом позову є вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не здійснення оприлюднення на офіційному сайті проекту рішення про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення та визнання незаконним та скасування рішення Про призначення директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення за № 2379 від 27 червня 2019 року. Підставою цих вимог позивач визначає порушення Калуською міською радою, як розпорядником публічної інформації, вимог статтей 14, 15 Закону України Про доступ до публічної інформації щодо несвоєчасного опублікування на офіційному сайті проекту рішення про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення, що не спричинило правових підстав для розгляду і прийняття рішення Про призначення директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення за № 2379 від 27 червня 2019 року.

На обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод та законних інтересів позивача щодо предмета спору, позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оприлюднення на офіційному сайті проекту рішення про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення, чим позбавлено позивача права бути кандидатом на посаду директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення.

Колегія апеляційного суду звертає увагу, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Пунктом 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад відноситься заснування аудіовізуальних (електронних) засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посада директора Комунального підприємства Державна студія Калуське міське телебачення не належить до публічної служби в розмінні Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак оскаржуване рішення про призначення керівника комунального підприємства не містить, встановлених Кодексом адміністративного судочинства необхідних ознак суб`єкта владних повноважень.

В процесі апеляційного розгляду також встановлено, що оскаржуваному рішенню відповідача від 27 червня 2019 року № 2379 «Про призначення директора комунального підприємства «Державна студія «Калуське міське телебачення» не передували жодні конкурсні процедури.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, адже предметом спору у цій справі є подальші трудові відносини призначеного керівника комунального закладу телебачення.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Стосовно доводів апелянта про те, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на норми статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», колегія суддів зазначає, що такі не можуть братись до уваги, оскільки вимоги позивача з огляду на обгрунтування позовної заяви, не стосуються захисту її прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з органу місцевого самоврядування, тобто між даними особами не існує публічно-правового спору.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З огляду на предмет та підставу позову, характер спірних правовідносин, встановлені обставини, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутній спір з приводу прийняття на публічну службу та її проходження чи порушень вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки спірні правовідносини є виключно трудовим спором, який підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/1616/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.