Справа № 540/618/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/618/19
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року, ухвалене в порядку письмового провадження у м.Херсоні за правилами спрощеного позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи різноробочою у радгоспі ім. Кудрі Чаплинського району 10.11.1975 року по 26.02.1994 року та призначити пенсію за віком з 14.08.2018 року.

В обґрунтування позову зазначається, відповідно до приписів ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач має право на призначення пенсії за віком після досягнення 58 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства та задовольнити позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що відмова у врахуванні спірного періоду роботи є протиправною, оскільки згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Позивачем було надано відповідачу трудову книжку на ім`я ОСОБА_2 , а записи наявні у трудовій книжці, на переконання позивача, не викликають сумнівів. При цьому у архівних довідках, в тому числі у довідці про заробітну плату, значиться, що в радгоспі за період з 1975 по 1995 років значиться ОСОБА_3 . Таким чином, період роботи з 10.11.1975 року по 26.02.1994 року на посаді різноробочої радгоспу імені Кудрі Чаплинського району неправомірно не зарахований відповідачем до стажу. Крім того, апелянт звертає увагу, що підставою відмови у врахуванні періоду роботи слугувало лише не підтвердження прізвища ОСОБА_4 , а тому суд першої інстанції не вірно дійшов висновку про сумнів записів зроблених в трудовій книжці позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване та законне рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 14.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Разом з заявою позивачкою подано:

1) трудову книжку, в якій зазначено прізвище ОСОБА_5 ОСОБА_1 .

2) архівний витяг від 02.01.2018 №17/87-11563 з наказу №78-к по радгоспу ім.Кудрі від 14.11.1975 про зарахування до радгоспу робітницею ОСОБА_6 з 10.11.1975;

3) архівну довідку від 02.01.2018 №17/87-1154 про заробітну плату ОСОБА_7 за період з грудня 1975 року по листопад 1994 року;

4) свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_10 );

5) копію паспорта ОСОБА_1 ;

6) довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру.

За результатом розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення від 13.03.2019 року №2/03-15, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що загальний трудовий стаж позивачки згідно наданих нею документів становить 5 років 11 місяців 9 днів. Період роботи ОСОБА_1 з 10.11.1975 по 26.02.1994 року на посаді різноробочої радгоспу ім. Кудрі Чаплинського району ГУ ПФУ не враховано через наявність виправлень в трудовій книжці та через те, що в наданих архівних довідках №17/87-1153 від 02.01.2018 року та №17/87-1154 від 02.01.2018 року зазначено прізвище робітниці як ОСОБА_4 . Доказів зміни прізвища з ОСОБА_11 на ОСОБА_10 позивачкою до органу Пенсійного фонду не надано.

ОСОБА_1 вважає зазначене рішення ГУ ПФУ протиправним, просить його скасувати та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи різноробочою у радгоспі ім. Кудрі Чаплинського району 10.11.1975 року по 26.02.1994 року та призначити пенсію за віком з 14.08.2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачкою документи не підтверджують дійсність записів в її трудовій книжці стосовно трудового стажу набутого з 10.11.1975-26.02.1994 рік. При цьому суд зазначив про те, що викладені в рішенні висновки жодним чином не заперечують можливої роботи ОСОБА_1 в совхозі ім. Кудрі та можливої дійсності відповідних записів в трудовій книжці позивачки. Проте, предметом даного позову є не встановлення юридичного факту, а правомірність рішення відповідача, яке було прийнято на підставі поданих позивачкою документів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховим стажем є період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому суд, зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 20 Порядку №637, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Як вбачається з рішення відповідача №2/03-15 від 13.03.2019 року, з якою погодився суд першої інстанції, підставою для відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком стало неврахування територіальним органом Пенсійного фонду України страхового стажу позивачки з 10.11.1975-26.02.1994 року на посаді різноробочої радгоспу ім. Кудрі Чаплинського району, оскільки позивачем не надано документів на підтвердження прізвища ОСОБА_4 .

Судова колегія погоджується з позицією апелянта про те, що відповідно положень ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" наявність запису в трудовій книжці позивача про її роботу з 10.11.1975-26.02.1994 року є достатньою підставою для зарахування вказаного періоду до трудового стажу.

Колегія суддів не погоджується з позицією відповідача, яку прийняв суд першої інстанції про те, що недоліки записів в трудовій книжці ОСОБА_1 дали право відповідачу обґрунтовано вважати, що періоди роботи позивачки з 10.11.1975 26.02.1994 р.р. підлягають додатковому підтвердженню, оскільки з рішення про відмову в призначенні пенсії №2/03-15 від 13.03.2019 р. встановлено, що підставою для відмови слугувало саме не надання позивачем документів на підтвердження прізвища ОСОБА_4 , інших сумнівів, щодо наявності такого страхового стажу відповідачем в рішенні не зазначено.

Слід зазначити, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Судова колегія вважає, що архівний витяг з наказу №78-к по совхозу ім..Кудрі від 14.11.1975 р., згідно якого до совхозу в якості робітника зараховано ОСОБА_6 не може слугувати підставою для відмови в призначенні пенсії, оскільки в архівній довідці №17/87-1154 виданої 02.01.2018 року, зазначено про те, що у документах архівного фонду радгоспу ім..Кудрі Чаплинського району Херсонської області у відомостях нарахування заробітної плати працівникам значиться ОСОБА_3 , а також надано розрахунок заробітної плати за спірний період (а.с. 13-14).

Таким чином, колегія суддів вважає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи ОСОБА_1 є трудова книжка позивача, записи якої підтверджують наявність у неї трудового стажу з 10.11.1975-26.02.1994 року, та не викликають у судової колегії сумнівів, а тому відповідач повинен був зарахувати стаж та призначити позивачу пенсію за віком.

Крім того, судова колегія наголошує про те, що згідно рішення відповідача №2/03-15 від 13.03.2019 року підставою для відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком стало неврахування територіальним органом Пенсійного фонду України страхового стажу позивачки з 10.11.1975-26.02.1994 року на посаді різноробочої радгоспу ім. Кудрі Чаплинського району, саме з причин не надання документів на підтвердження прізвища ОСОБА_4 , а не з причин встановлення відповідачем недоліків записів в трудовій книжці ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що посилання пенсійного органу на неможливість зарахувати спірні періоди до стажу роботи, у зв`язку з не надання документів на підтвердження прізвища ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача - підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом, та архівною довідкою №17/87-1154 виданою 02.01.2018 р. на ім`я ОСОБА_12 ) про нарахування їй заробітної плати за спірний період.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Разом із цим, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.287, 308,311,315,317,321,322,325,272 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №2/03-15 від 13.03.2019 р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи різноробочою у радгоспі ім. Кудрі Чаплинського району з 10.11.1975 р. по 26.02.1994 р. та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 14.08.2018 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) грн.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик