Справа № 200/10538/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 р. Справа№200/10538/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» (місце знаходження: вул. Шевцової, буд. 26, м. Волноваха, Донецька області; ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місце знаходження: пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, Київська область; ) в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області (місце знаходження: вул. Академічна, буд. 11-1, м. Краматорськ, Донецька область) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес», 27 серпня 2019 року звернувся з позовною завою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови Упавління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування до ТОВ «Авто-Експрес» адміністративно-господарського штрафу № 081334 від 24.06.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що управлінням відповідача була проведена рейдова перевірка автобусу марки БАЗ, що належить позивачу, на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, про що складено відповідний акт, яким встановлено відсутність в позивача протоколу перевірки та адаптації тахографа. На підставі Акту управлінням відповідача винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач вважає винесену постанову протиправною та такою, що не відповідає дійсним обставинам.

Вказує, що Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385, затверджено «Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», якою встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Позивач не заперечує факту відсутності відповідного протоколу перевірки та адаптації тахографу, оскільки на момент здійснення перевірки тахограф на даному транспортному засобі не був встановлений його виробником, однак на момент здійснення перевірки у водія була наявна та заповнена згідно вимог законодавства індивідуальна контрольна книжка водія. Зауважує, що відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу на даному транспортному засобі не э порушенням діючого законодавства, а інформація, викладена в Акті перевірки щодо обладнання транспортного засобу тахографом не відповідає дійсності, оскільки службовими особами Відповідача було помилково прийнято за тахограф інший технічний засіб.

Позивач вважає винесено постанову про застосування штрафних санкцій протиправною та такою, що порушує діюче законодавство з автомобільного транспорту, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.

Відповідно до п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, під час здійснення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Вказує, що управління проведено перевірку, складено акт, яким встановлено порушення.

Беручи до уваги все вище викладене та фотографію, яка була зроблена інспектором у кабіні водія та долучена до Акту № 110956 від 25.04.2019 року, який свідчить про наявність тахографа, відповідач наполягає та тому, що транспортний засіб БАЗ (державні номери НОМЕР_1 ) обладнаний тахографом та повинен мати протокол повірки та адаптації тахографу для обчислення робочого часу водія.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» () є юридичною особою, яке в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

Відповідач, Державна служби України з безпеки на транспорті () в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

25 квітня 2019 року управлінням відповідача проведено перевірку транспортного засобу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За наслідками вказаної перевірки складено Акт № 110956 від 25.04.2019 року, відповідно до якого під час проведення перевірки в м. Дніпро (вул. Курчатова , АС-1) транспортного засобу марки БАЗ А079.23, номерний знак - НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_1 , що належить ТОВ «Авто-Експрес» виявленні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення необхідних документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлено протокол перевірки та адаптації тахографа (ТЗ обладнано тахографом) (а.с. 9).

Зазначено, що водій від надання пояснень відмовився.

На підставі вказаного акту Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області винесено постанову № 081334 від 24 червня 2019 року про застосування до ТОВ «Авто-Експрес» адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн. за порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яку передбачена абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 10).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно винесення постанови про застосування штрафних санкцій.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і яка реалізує державну політику з питань безпеки на транспорті.

В силу вимог статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344 від 05.04.2001 року, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, рейдова перевірки транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження і розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

А відповідно до п.15 цього Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення; відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 км; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Як зазначено відповідачем, під час перевірки транспортного засобу марки БАЗ А07923, державний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес», на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, проведеної 25.04.2019 року інспекторами з`ясовано, що вищевказаний транспортний засіб використовується у своїй підприємницькій діяльності позивачем.

За результатами перевірки було виявлено, що водій транспортного засобу здійснював перевезення пасажирів з порушенням законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, не оформлено протокол перевірки та адаптації тахографа. Це унеможливило перевірку режиму роботи та відпочинку водія транспортного засобу марки БАЗ А07923, державний номер НОМЕР_1 .

Виявлене порушення було відображено в акті проведення перевірки № 110956 від 25.04.2019 року.

Суд зазначає, що в Акті відсутній номер тахографу,але позивач заперечує щодо самого факту наявності тахографу в транспортному засобі, який перевірявся. На підтвердження факту наявності тахографу відповідач надає суду фотознімок приборної панелі, але в самому Акті щодо відомості щодо проведення фотографування відсутні.

Окрім того, з наданого суду знімку неможливо зробити висновок, який саме транспортний засіб сфотографовано, будь-які відмінні, індивідуальні ознаки відсутні.

За правилами ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Виходячи зі змісту цієї норми, суд зауважує, що перелік документів, для здійснення відповідних перевезень, які повинні мати автомобільні перевізники, водії, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, Міністерство транспорту та зв`язку України наказом від 07.06.2010 за № 340 затвердило Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення).

Згідно п. 1.3 Положення, його вимоги поширюються на автомобільних перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до вимог п. 6.1 Положення «автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

За змістом п.1.5 Положення, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортний засіб для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу.

Згідно із вимогами п. 6.3 Положення, водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.

У відповідності до п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водія, ведення індивідуальної контрольної книжки допускається у випадку не обладнання транспортного засобу тахографом.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено наявність тахографу в транспортному засобі, який перевірявся і належить позивачу. За таких обставин, застосовувати до позивача адміністративно-господарський штраф за відсутність протоколу повірки та адаптації тахографу для обчислення робочого часу водія не вбачається за можливе.

Матеріалами справи доведено, що у водія перевіряємого транспортного засобу була в наявності індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_1 , тобто, вимоги діючого законодавства позивачем додержано.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Частиною 2,3 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Визначальним в адміністративному судочинстві за ст. 6 КАС України є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Адміністративне судочинство спрямоване на зміцнення законності, правопорядку та попередження правопорушень, а також сприяє активному та ініціативному виявленню порушень прав, свобод та інтересів осіб з боку влади та поновлення цих прав чи запобігання їх порушенню, а тому суди адміністративної юрисдикції повинні захищати такі права фізичних і юридичних осіб (зокрема й право на відшкодування витрат на правову допомогу) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами.

Суду надано ордер про надання правової допомоги серії ДН № 042285 від 10 вересня 2019 року, довіреність від 01.01.2019 року, договір про надання правничої допомоги № б/н від 13 серпня 2019 року, додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 13.08.2019 року на суму гонорару в розмірі 1620,00

Судом встановлено, що підтверджується наявними у справі доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 1620,00 грн., які сплачені відповідно до платіжного доручення № 3050 від 30 серпня 2019 року в сумі 1620,00 гривень.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму на правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області витрат на правничу допомогу у розмірі 1620,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес».

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 921,00, відповідно до платіжного доручення № 3037 від 22 серпня 2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача судовий збір у розмірі 1921,00 грн. на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» (місце знаходження: вул. Шевцової, буд. 26, м. Волноваха, Донецька області; ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місце знаходження: пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, Київська область; ) в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області (місце знаходження: вул. Академічна, буд. 11-1, м. Краматорськ, Донецька область) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування до ТОВ «Авто-Експрес» адміністративно-господарського штрафу № 081334 від 24.06.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» витрати на правничу допомогу у розмірі 1 620 (одна тисяча шістсот двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 18 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова