Справа № 420/5742/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5742/19
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Єщенка О.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта Носенка Ігоря Петровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації земельних ділянок.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року у відкритті провадження було відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що спірна ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати та прийняти постанову з направлення справи до суду першої інстанції для відкриття провадження та розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Приймаючи спірну хвалу, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення спірних правовідносин обумовлено, зокрема, незгодою позивача з правомірністю набуття іншими особами права власності на земельну ділянку, що стало підставою для оскарження державних актів про право власності та рішень про державну реєстрацію земельних ділянок за іншими фізичними особами. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття фізичними особами права власності на земельну ділянку, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

З аналізу матеріалів справи вбачається наявність суб`єктів владних повноважень у даних спірних правовідносин, а саме Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, що свідчить про формальну присутність ознаки публічно-правового спору в даних спірних правовідносинах.

Водночас, колегія суддів зазначає, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не є визначальною обставино, з огляду на яку можна ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Поряд з цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору по даній справі є державні акти на право власності на земельну ділянку та державна реєстрація земельних ділянок.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 було зазначено, що площа та адреса земельних ділянок, які набула у власність ОСОБА_2 не збігається з площею та адресою земельних ділянок, які були за нею зареєстровані; позивачем також зазначалось про не погодження землевпорядної документації відносно меж земельної ділянки з батьком позивача (спадкодавець на користь позивача), що свідчить про оскарження позивачем набуття за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на спірні ділянки та присутність майнового спору про право.

Крім того, відповідно до п.п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (Інструкція була чинна в період провадження діяльності щодо видання державних актів та до 03 липня 2013 року), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року, державний акт на право власності на земельну ділянку посвідчує саме право власності на таку земельну ділянку, що підтверджує факт оспорювання позивачем саме права власності, а не інші процедурні питання, що не впливають на вказане право.

Більше того, оскаржуючи вказані державні акти, ОСОБА_1 . одночасно не лише оскаржує майнові права на земельні ділянки інших осіб (сусідів), а також захищає своє право власності на відповідну земельну ділянку з урахуванням наявності накладення (про що зазначено в позові) земельних ділянок зареєстрованих за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір виник стосовно майнового права по відношенню до відповідних земельних ділянок, що свідчить про відсутність ознак публічно-правового спору по даній справі (навіть незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права) та належність даних спірних правовідносин до цивільної юрисдикції.

Окрім іншого, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17 та від 20 вересня 2018 року № 813/1076/17.

Доводи апеляційної скарги, з приводу того, що позивач не оскаржує право третіх осіб (сусідів) на належні їм земельні ділянки, що свідчить про відсутність спору про право, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність/відсутність спору про право при існуючому судовому спорі, не залежить від формального зазначення (не процесуального характеру) про це особою, натомість визначається самою сутністю, ініційованих позивачем, спірних правовідносин, їх обґрунтуванням та предметом.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Єщенко О.В. Шевчук О.А.